Справа №545/4243/25
Провадження №2/549/13/26

РІШЕННЯ
Іменем України
02 березня 2026 року Чорнухинський районний суд Полтавської області 
у складі головуючої – судді Глущенко Н.М.
за участю секретаря судового засідання – Бойко В.С.
позивача – ОСОБА_1    
відповідача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні селища Чорнухи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Київської районної у місті Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в :
24 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області із позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 
20 жовтня 2025 року на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2025 вказана позовна заява передана до Чорнухинського районного суду для розгляду.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 14 травня 2005 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .
Під час спільного проживання у них народилися діти: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 06 листопада 2012 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано.
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 25 травня 2017 року визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 .
З моменту розлучення з листопада 2012 року сторони проживають окремо.
Вказав, що відповідач у вихованні та забезпеченні дитини участі не приймає, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, матеріальної допомоги не надає.
Також зазначив, що відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина – ОСОБА_3 , про що свідчить відповідна заява.
22 листопада 2017 року відповідач повторно уклала шлюб з ОСОБА_6 .
Тому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2026 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач ОСОБА_2 не цікавиться життям та здоров`ям ОСОБА_3 , у забезпечені дитини участі не приймає, а тому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу просив залишити за собою.
Неповнолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні, в присутності практичного психолога ОСОБА_7 , повідомив, що йому 14 років, він проживає разом із батьком ОСОБА_1 у місті Полтава. Із матір`ю ОСОБА_2 не спілкується, телефонного зв`язку не підтримує. Зазначив, що матері не пам`ятає, емоційної прив`язаності до неї не відчуває та не бажає, щоб вона брала участь у його житті та вихованні. Неповнолітній проти позбавлення матері батьківських прав щодо нього не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_8 визнала повністю.
Відповідач пояснила, що не бажала мати дітей, про що повідомляла ОСОБА_1 під час укладення шлюбу, однак останній наполягав на народженні дітей. Після народження синів відповідач спільно з ними не проживала, участі у їх вихованні та матеріальному утриманні не брала, з дітьми не спілкувалася та наміру здійснювати батьківські обов`язки в подальшому не бажає та просила суд позбавити її батьківських прав відносно ОСОБА_9 .
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява, в якій просили розглянути справу без їх участі.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Суд, заслухавши позивача, відповідача, з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 13 жовтня 2011 року.
ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 22 листопада 2017 року та змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 », підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 22 листопада 2017 року. (а.с.20)
Відповідно до заяви ОСОБА_2 , справжність підпису якої встановлено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Тетяною Володимирівною від 25 серпня 2025 року видно, що ОСОБА_2 мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав на нього.
Із довідки КП ЖЕО №2 Полтавської міської ради від 25.08.2025 видно, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.15).
Із довідки виданої гімназією №25 Полтавської міської ради №01-27/348 від 25.08.2025 року видно, що за час навчання ОСОБА_3 у закладі, його мати ОСОБА_2 до класного керівника та інших вчителів не зверталася, навчальними досягненнями сина не цікавилася, участь у батьківських зборах та шкільних заходах не приймала. (а.с.16).
Відповідно до копії рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2012 року видно, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. (а.с. 17).
Відповідно до копії рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 травня 2017 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком – ОСОБА_1 (а.с. 18-19).
Згідно із висновком органу опіки та піклування Київської районної в м.Полтава ради №26 від 27.01.2026, останній вважає доцільним позбавити батьківських прав  ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку, зокрема, встановлено, що ОСОБА_2 після розлучення і по теперішній час не бере участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , не провідує сина, не цікавиться здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. За весь час не надала жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Під час спільного інспектування службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтава ради та Полтавським міським центром соціальних служб син ОСОБА_3 повідомив, що не має бажання спілкуватися з матір`ю, яка ним не цікавиться. Батько ОСОБА_1 створив усі умови для повноцінного розвитку та виховання: наявна окрема кімната з спальним місцем для відпочинку, стіл для навчання, дитячі книжки, продукти харчування., побутова техніка, тощо. (а.с. 183-184).
Надаючи оцінку дослідженим доказам та встановленим обставинам, суд дійшов такого.
Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до статті 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
У ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, понад 13 років не проживає разом з дитиною, не виховує її, не навчає, не лікує, не доглядає, не готує до самостійного життя, не надає будь- яких видів допомоги сину, створила іншу сім`ю. Зазначене підтверджується поясненнями позивача, доказами у справі. При цьому, доказів на спростування зазначених обставин матеріали справи не містять. Відповідач позовні вимоги визнала, та погодилася на позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 . На переконання суду, така поведінка відповідача свідчить про її байдуже ставлення до сина, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.
Вирішуючи спір, суд враховує й наданий висновок органу опіки та піклування Київської районної в м.Полтава ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд також враховує думку самої дитини, яка у своїх поясненнях, наданих у присутності психолога вказала, що не заперечує проти позбавлення його матір батьківських прав, оскільки остання з ним не спілкується. 
Крім того в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що своєї матері не пам`ятає, нічого не знає про неї та не заперечував проти позбавлення її матері батьківських прав.
Крім того, Згідно з приписами статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).
У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Також, при ухваленні рішення по суті спору, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а отже свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не проявляє батьківської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.
Поряд з цим, судом у ході розгляду справи не здобуто відомостей про те, що поведінку матері можна змінити у кращу сторону.
За наведених обставин, позбавлення відповідача батьківських прав матиме для дитини позитивний результат, захистить права та інтереси дитини, оскільки відповідач втрачає особисті немайнові права щодо дитини. Крім того, вона перестає бути законним представником дитини та втрачає інші права, засновані на спорідненості із сином.
Такі наслідки, на переконання суду, є пропорційними невиконанню відповідачем своїх обов`язків щодо сина, оскільки можливість реалізації відповідачем будь-яких немайнових та майнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною за умов невиконання нею обов`язків матері, становить непропорційний баланс, порушує права та інтереси дитини.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 4ст. 169 СК України встановлено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Вказаними положеннями закону відповідачу надано право на поновлення її батьківських прав у випадку доведення нею свого наміру та можливості здійснювати належним чином виховання та утримання своєї дитини та відповідності цього інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, позивач просив судові витрати покласти на нього.
Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору та витрат на правничу допомогу необхідно віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного, ст.164,167,СК України, ст. 4,12,13,76-83,141,263-265 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:

Позовну заяву  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Київської районної у місті Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3   батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 березня 2026 року.

Суддя        Н.М.Глущенко