Справа № 203/5931/25 
Провадження № 2/0203/344/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, –

встановив:

25 серпня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 20 липня 2012 року її син ОСОБА_3 був заарештований. На початку серпня 2012 року вона познайомилась з відповідачем, який запевнив її, що з умовою внесення застави в розмірі 5 000 доларів США, він допоможе у звільненні сина. Справа відносно її сина перебувала у Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська. Після отримання грошових коштів від продажу автомобіля та за договором позики, вона передала грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США відповідачу. Однак, справу відносно її сина передали за підсудністю з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, звідки 20 червня 2013 року її сина звільнили без будь-якої застави. Тобто вбачається, що відповідач прийняте на себе зобов`язання не виконав, у відповідача були відсутні правові підстави передачі отриманих від неї грошей до установи яка б отримала їх як заставу. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про повернення зазначених грошових коштів, проте вказані кошти повернуті не були. У зв`язку з чим позивачкою було подано заяву до правоохоронних органів щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. В рамках вказаного кримінального провадження відповідача було допитано в якості свідка та останній підтвердив отримання від позивачки грошових коштів. Однак, окрім порушення кримінальної справи, в рамках якої допросили відповідача, реального результату це не дало, кошти відповідач так і не повернув. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-3)
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 27 серпня 2025 року вказана позовна заява була залишена без руху. (а.с.22-23) 02 вересня 2025 року позивачкою було усунуто недоліки позовної заяви, надано документ про сплату судового збору. (а.с.25-26)
Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи ОСОБА_2 (а.с.27), ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 04 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.28)
В підготовче засідання 06 жовтня 2025 року з`явилась позивачка, відповідач в засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 04 листопада 2025 року - для повторного виклику відповідача. (а.с.31)
В підготовче засідання 04 листопада 2025 року з`явилась позивачка, відповідач в засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було задоволено клопотання позивачки, долучено додаткові докази до матеріалів спари та відкладено розгляд справи на 27 листопада 2025 року. (а.с.126)
В підготовче засідання 27 листопада 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Від позивачки надійшла заява про проведення засідання за її відсутності. (а.с.130) Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 27 листопада 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 грудня 2025 року. (а.с.а.с.132, 133)
В судове засідання 22 грудня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 28 січня 2026 року. (а.с.135)
В судове засідання 28 січня 2026 року з`явилась позивачка, відповідач в засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено здійснювати розгляд справи в заочному порядку, з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, ухвалено закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та перейти до судових дебатів, заслухано промову позивачки у судових дебатах та ухвалено перейти на стадію ухвалення рішення, яке буде оголошено 09 лютого 2026 року. (а.с.139)
Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила її задовольнити.
Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. (а.с.а.с.29, 32, 127, 134, 136) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Конверти, направлені на адресу відповідача, повернулись до суду із позначкою – «за закінченням терміну зберігання». (а.с.а.с.34, 129, 131, 138, 140)
З урахуванням викладених вище обставин, на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як стверджується у позовній заяві, 20 липня 2012 року син позивачки був заарештований. На початку серпня 2012 року позивачка познайомилась з відповідачем, який запевнив її, що з умовою внесення застави в розмірі 5 000 доларів США, він допоможе у звільненні сина. Справа відносно сина перебувала у Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська. Після отримання грошових коштів від продажу автомобіля та за договором позики, позивачка передала грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США відповідачу. Однак, справу відносно сина передали за підсудністю з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, звідки 20 червня 2013 року син був звільнений без будь-якої застави.
Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014040630002526 від 19.11.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом того, що у 2012 році невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа її грошовими коштами в розмірі 5 000 доларів США, що підтверджується копією витягу з ЄРДР. (а.с.100)
В рамках вищевказаного кримінального провадження було допитано в якості свідка відповідача ОСОБА_2 , який пояснив наступне: «приблизно в 2012 році до мене звернулася малознайома дівчина на ім`я ОСОБА_4 (повні анкетні дані мені не відомі). ОСОБА_4 сказала мені, що її співмешканця ОСОБА_5 , нібито взяли під варту за торгівлю наркотиками, вона звела мене з матір`ю ОСОБА_6 , яку звали ОСОБА_7 (якщо не помиляюся). Я сказав їй що постараюся допомогти їй знайти людину що може захищати права ОСОБА_6 у суді. Після цього я знайшов адвоката (анкетних даних його я не пам`ятаю), який сказав мені, що візьметься за цю справу, та спробує домогтися звільнення ОСОБА_6 , але на витрати з супроводу справи йому потрібні кошти в розмірі 5 000 доларів США і що без цієї суми він навіть не братиметься за подібне. Я запропонував йому зустрітися з ОСОБА_8 , але він сказав, що поки не буде сплачено суму йому немає сенсу з нею зустрічатися. Я сказав ОСОБА_9 що для допомоги у звільненні її сина знадобиться 5 000 доларів США, але вона сказала, що в неї таких грошей немає. Через деякий час ОСОБА_10 знову звернулася до мене, сказавши, що в неї є 5 000 доларів США, і попросила мене дізнатися чи можуть за таку суму допомогти її синові. Я звернувся до вказаного раніше адвоката і сказав, що ОСОБА_10 пропонує йому 5 000 доларів США як сплату за надання допомоги із захисту її сина. Вказаний адвокат сказав, що візьметься спробувати допомогти у захисті її сина, і він попросив дати йому контактні дані ОСОБА_11 і щоб я передав йому кошти від неї, але щоб я не затягував із цим, оскільки він дуже зайнята людина. Я подзвонив ОСОБА_9 і сказав, що потрібно якнайшвидше віддати кошти, а саме 5 000 доларів США. Коли ОСОБА_10 передала мені вказані кошти, я віддав кошти вказаному адвокату, а саме 5 000 доларів США. Після цього я більше не цікавився долею цієї справи.». (а.с.81-83)
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Зокрема, відповідно до змісту ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно усталеної практики ЄСПЛ «майно» може бути або «існуючим майном», або активами, в тому числі за позовами, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні, «законне очікування» отримання ефективного володіння майном (справа «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» , справа «Копеський проти Словаччини» та інші).
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст.1213 ЦК України).
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.
Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Вказані висновки суду узгоджуються з постановою Верховного суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.
Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст.1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню.
Матеріали справи не містять жодних доказів про наявність будь-яких зобов`язань між сторонами.
За вказаних обставин, оскільки відповідачем до цього часу не повернуті безпідставно отримані ним грошові кошти позивачки, та не надано суду доказів сплати цих коштів адвокату, вимоги в силу ст.ст.1212, 1213 ЦК України є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки за встановлених судом обставин порушуються права позивачки, як власника грошових коштів, безпідставно набутих відповідачем.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.
З огляду на викладене суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню грошові кошти, які були безпідставно отримані відповідачем у розмірі 5 000 доларів США, що на момент розгляду справи еквівалентно 215 702 грн. 50 коп.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 064 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3-5, 10-13, 76-81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279-287 ЦПК України, суд –

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 215 702 грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 064 грн. 20 коп., а разом: 217 766 (двісті сімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 70 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 19.02.2026 р. 

Суддя    С.В. Єдаменко