КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/1265/26 
Провадження № 1-кп/552/507/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2026 м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю секретаря - ОСОБА_2 
прокурора - ОСОБА_3 
обвинуваченого - ОСОБА_4 
потерпілого- ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12026170430000083, відносно 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лютенька, Миргородського р-н, Полтавської обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, студента ІІ курсу професійно-технічного училища №56, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 05.02.2026 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2026 у вечірній час потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поблизу магазину «АТБ» за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 74, зустрів свого знайомого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким у подальшому спільно відпочивав, вживаючи алкогольні напої.
Близько 21:42 год. між ОСОБА_5 поблизу вищевказаного магазину виник конфлікт з невідомими особами, який переріс у бійку.
Після бійки ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 повернулися до приміщення магазину «АТБ», де разом придбали слабоалкогольні напої, які почали вживати разом прямо в приміщенні магазину, розрахувавшись за них на касі. Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільно відпочивали та спільно вживали алкогольні напої, перебуваючи обидва у стані алкогольного сп`яніння.
Надалі, близько 21:57 год., ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, за що у подальшому був засуджений вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.02.2026, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи, що мобільний телефон марки «iPhone», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 11 160 (одинадцять тисяч сто шістдесят) грн, є чужим майном, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ввів в оману потерпілого, створивши в нього хибне уявлення про те, що він ( ОСОБА_4 ) збереже переданий йому мобільний телефон та в подальшому поверне його власнику.
Діючи з обманом, скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння та побоювався втратити свій мобільний телефон, ОСОБА_4 погодився прийняти від нього на зберігання належний йому мобільний телефон, умисно приховавши свій справжній намір не повертати телефон власнику, а заволодіти ним шляхом подальшого розпорядження на свою користь.
Внаслідок обману з боку ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , помилково вважаючи, що ОСОБА_4 є добросовісною особою, яка збереже його майно та поверне його за першою вимогою, близько 21:57 год. 31.01.2026, будучи введеним в оману, добровільно передав ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки "iPhone", ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 11 160 (одинадцять тисяч сто шістдесят) грн.
Таким чином, шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 , введення його в оману щодо своїх справжніх намірів, приховування мети безповоротного заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном, який формально був переданий йому добровільно, проте лише внаслідок обману та створення у потерпілого хибного уявлення про наміри ОСОБА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на остаточне та безповоротне позбавлення потерпілого ОСОБА_5 права власності на його мобільний телефон, ОСОБА_4 , заволодівши чужим майном шляхом обману, близько 21:57 год. 31.01.2026 вийшов разом із вищевказаним мобільним телефоном з приміщення магазину «АТБ», залишивши потерпілого ОСОБА_5 без його майна.
З корисливою метою отримання матеріальної вигоди у вигляді грошових коштів шляхом розпорядження здобутим обманним шляхом чужим майном, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, 01.02.2026 року, близько 12:30 год., розпорядився здобутим обманним шляхом мобільним телефоном, заклавши його до ломбарду ПТ «Ломбард "Онікс" Анохіна, Яценко» за адресою: м. Полтава, вул. Івана Мазепи , буд. 9, за що отримав грошові кошти в сумі 7 000 (сім тисяч) грн, які використав на власні потреби.
Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_4 , вчинених з корисливих мотивів та з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, з використанням довіри потерпілого, яка виникла в умовах їх спільного відпочинку, потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 11 160 (одинадцять тисяч сто шістдесят) грн, що становить вартість мобільного телефону марки «iPhone», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМEІ2: НОМЕР_2 , яким ОСОБА_4 заволодів шляхом обману.
Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання відповідно до викладених раніше в мотивувальній частині вироку фактичних обставин. 
Потерпілий в судовому засіданні підтримав свої пояснення, які він надававав під час досудового розслідування, та просив задовольнити його цивільний позов на суму 20 000 грн.
Прокурор, обвинувачений та потерпілий вважали за доцільне розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що, якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, суд, за згодою прокурора, обвинуваченого та потерпілого у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, як умисні дії, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.
Призначаючи покарання за скоєне, суд керується положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який є раніше судимим, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду.
Обставиною, яка обтяжуює покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують його покарання, обставину, яка обтяжує покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, беручи до уваги думку прокурора, думку потерпілого, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Остаточне покарання призначити згідно ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.02.2026 року.
В ході розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7 500 грн та моральної шкоди в розмірі 12 500 грн.
Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 цивільний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у ньому .
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав.
Прокурор просив цивільний позов задовольнити.
Вирішуючи цивільний позов, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.
Окрім того, у кримінальному провадженні, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
В обґрунтування суми матеріальної шкоди зазначено, що потерпілому було спричинено матеріальну шкоду в сумі 7 500 грн. Суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки підтверджені матеріалами кримінального провадження.
Зважаючи на викладені обставини та норми законодавства, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 підлягає задоволенню на суму 7 500 грн матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
У відповідності зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 року, в якому зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправдана лише шляхом констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
В обгрунтування суми моральної шкоди потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що цей мобільний телефон йому подарував батько, він є йому дорогий, як пам`ять, після того, як він його викупив із ломбарду, з`ясувалось, що вся пам`ять телефону (номери контактів, фото, відео тощо) видалена, тому вважає, що діями обвинуваченого йому завдано моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях, та просив суд стягнути з обвинуваченого 12 500 грн в рахунок її відшкодування.
Суд вважає, що з вини обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях з приводу повної втрати усієї інформації з його мобільного телефону.
При визначенні розміру відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості, і, враховуючи матеріали справи, з яких не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який зазначений у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених нею розмірах грошового стягнення, суд оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілому ОСОБА_5 , в сумі 5 000 грн.
Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання суд не вбачає.
Доля речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд , -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.02.2026 року, остаточно призначити  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ:
- мобільний телефон марки «iPhone», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 – повернути власнику ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за залучення експерта в сумі 1 782,80 грн. 

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 7 500 грн (сім тисяч п`ятсот гривень) та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень).

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Полтави, а засудженим - у той же строк з моменту його отримання.
Роз`яснити, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку в день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий суддя     ОСОБА_1