Справа № 420/33761/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155150005124 від 12.03.2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.02.2025 року, з зарахуванням до її страхового стажу наступні періоди роботи: 1977 рік, 1978 рік, за 1979 рік – 92 дні, за 1980 рік - 136 днів, 1981 рік, 1988 рік, 1994 рік, 1995 рік, 1996 рік, з 12.05.2004 року по 12.07.2004 рік, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 січня 1995 року, провести розрахунок пенсії за віком з 12.03.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним і порушує її конституційне право на соціальний захист. Позивачка наголошує, що основним документом, який підтверджує її стаж, є трудова книжка колгоспника, де містяться всі необхідні записи про членство в колгоспі та виконання встановленого мінімуму трудової участі. Однак ГУ ПФУ безпідставно не врахувало періоди роботи в колгоспі з 1979 по 2000 роки, вимагаючи додаткові уточнюючі довідки, які неможливо отримати через ліквідацію підприємства та відсутність документів в архівах. Крім того, позивачка не може нести відповідальності за можливі недоліки в оформленні трудової книжки або неналежне ведення документації роботодавцем. В записах чітко зафіксовано виконання річного мінімуму трудоднів, що є достатньою підставою для зарахування стажу. Позивачка вважає, що орган ПФУ проігнорував наявні докази та діяв не на підставі закону, відмовляючи у призначенні пенсії.
Ухвалою судді від 13.10.2025 відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.
23.10.2025 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що за принципом екстериторіальності заяву розглядало ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яке нарахувало лише 20 років 1 місяць стажу. Основною причиною не зарахування періодів роботи в колгоспі з 1979 по 2000 рік стала відсутність у трудовій книжці реквізитів документів, на підставі яких внесено записи про мінімум трудової участі. Відповідач наголошує на необхідності надання уточнюючих довідок, оскільки записи без посилань на первинні документи не відповідають вимогам законодавства. Період роботи у 2004 році також не враховано через відсутність даних у реєстрі застрахованих осіб.
27.10.2025 до суду від ГУ ПФУ в Кіровоградській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, наголошуючи на правомірності прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком. Відповідач пояснює, що підставою для відмови стала відсутність необхідного страхового стажу, який на момент звернення у 2025 році мав становити не менше 32 років. Згідно з розрахунком управління, стаж позивачки склав лише 20 років 1 місяць 28 днів, що недостатньо для призначення виплат у 60-річному віці. Головне управління не зарахувало період роботи в колгоспі (1979– 2000 рр.), оскільки в трудовій книжці відсутні номери та дати документів, на підставі яких внесені записи про виконання мінімуму трудової участі. Для підтвердження цих років необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів. Також до стажу не включено період за 2004 рік через відсутність підтвердження сплати внесків у системі персоніфікованого обліку. Відповідач стверджує, що діяв виключно в межах чинного законодавства та Конституції України, а право на пенсію за віком у позивачки виникне лише після досягнення 65 років у 2029 році.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років у 2024 році, звернулася 27 лютого 2025 року до сервісного центру ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, яке уповноважене розглянути подану позивачкою заяву від 27.02.2025.
На підстави заяви та наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області 12.03.2025 винесено рішення № 155150005124 про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи — 32 роки. 
Страховий стаж ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком становить 20 років 01 місяців 28 днів. 
За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховані періоди роботи: 
- в колгоспі з 10.04.1979 по 10.08.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.01.1995, оскільки не зазначені документи (їх номер та дата) на підставі яких внесені записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві (колгоспі). Для врахування до страхового стажу зазначених періодів необхідно надати уточнюючу довідку, видану за місцем роботи (правонаступником або уповноваженим органом) на підставі первинних документів із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві (колгоспі);
- з 12.05.2004 по 12.07.2004 - період роботи не підтверджується відомостями в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.
Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідач вказав на те, що страховий стаж позивача складає 27 років 6 місяців 22 дні, а стаж роботи на посаді тракториста-машиніста не підтверджено, оскільки відсутня пільгова довідка.
Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника у повному обсязі є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
В спірному випадку пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі з 10.04.1979 по 10.08.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.01.1995, оскільки не зазначені документи (їх номер та дата), на підставі яких внесені записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві (колгоспі). Для врахування до страхового стажу зазначених періодів необхідно надати уточнюючу довідку, видану за місцем роботи (правонаступником або уповноваженим органом) на підставі первинних документів із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві (колгоспі).
З огляду на матеріали справи, трудова книжка колгоспника від 17.01.1995 року серії НОМЕР_1 містить записи на сторінці 2-5: 10.04.1979 (запис 1) прийнята в члени колгоспу ім.Енгельса згідно поданої заяви (протокол №4 від 10.04.1979 року; 20.09.1983 рік (запис 2) звільнена з членів колгоспу ім.Енгельса згідно поданої заяви (протокол №9 від 20.09.1983 року; 01.04.1994 року (запис 3) прийнята в члени колгоспу ім.Енгельса згідно поданої заяви в якості повара (протокол №1 від 01.04.1994 року); 05.03.1997 року (запис 4) колгосп ім.Енгельса перейменовано в КСП «Долинське» (протокол №3 від 26.02.1997 року); 29.01.2000 ріку (запис 5) КСП «Долинське» реорганізовано в СПК «Долинське» (протокол №1 від 29.01.2000 року; 10.08.2000 року (запис 6) не працює в господарстві. При цьому всі записи засвідчені печаткою та підписами посадових осіб КСП.
Крім цього, трудова книжка щодо спірного періоду містить такі записи на сторінках 18-21: 
1) дата запису (рік) 1977, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 12, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 12, та сума 39,21, посада телятниця;
2) дата запису (рік) 1978, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 40, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 41, та сума 87,04, посада телятниця; 
3) дата запису (рік) 1979, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 205, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 92, та сума 180, посада телятниця; 
4) дата запису (рік) 1980, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 205, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 136, та сума 270,98, посада телятниця; 
5) дата запису (рік) 1981, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 205 виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 243, та сума 711,02, посада телятниця; 
6) дата запису (рік) 1982, декретна відпустка; 
7) дата запису (рік) 1983, декретна відпустка по 20.09; 
8) дата запису (рік) 1988, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 19 виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 19, та сума 63,27 карб., посада повар; 
9) дата запису (рік) 1994, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 160 виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 165, та сума 1950000 карб., посада повар; 
10) дата запису (рік) 1995, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 240 виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 255, та сума 115524000 карб., посада повар; 
11) дата запису (рік) 1996, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 240 виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 204, та сума 212,22 грн., посада повар; 
12) дата запису (рік) 1997, 11 грн. за стаж.; 
13) дата запису (рік) 1998, декретна відпустка; 
14) дата запису (рік) 1999, декретна відпустка;
15) дата запису (рік) 2000, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 200 виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 40, та сума 420 грн., посада повар; 
16) дата запису (рік) 2001, прочерк;
17) дата запису (рік) 2002, прочерк.
Трудова книжка колгоспника містить запис про членство ОСОБА_1 в колгоспі, робота в колгоспі підтверджується записами у трудовій книжці колгоспника, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. 
При цьому, трудова книжка колгоспника свідчить про те, що в період з 1979 по 2000 рік ОСОБА_1 виконувала норму з виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві в певні роки. 
Разом з цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.
При цьому, суд звертає увагу на те, що трудова книжка колгоспника за зазначені періоди містить інформацію про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьований позивачем час.
Відповідно за вказаний період орган ПФУ мав можливість та обов`язок враховувати до страхового стажу позивача періоди її трудової діяльності.
Також, суд зазначає, що у тому році коли позивач не виконав встановлений трудовий мінімум до страхового стажу має зараховуватись час роботи за фактичною тривалістю, а у році, в якому відповідний норматив було виконано – повністю.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що пенсійне управління має обов`язок провести зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи у колгоспі з урахуванням інформації про виконання трудової участі позивачем, що міститься у трудовій книжці колгоспника.
Щодо періоду з 12.05.2004 по 12.07.2004 не зарахованого до страхового стажу через відсутність даних індивідуальних відомостей про застраховану особу та сплату страхових внесків щодо позивача.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VI) визначено:
Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (пункт 1).
Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (пункт 7).
Статтею 14-1 Закону №2464-VІ визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру. Такі обов`язки Пенсійного фонду кореспондуються з нормами Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1 (далі - Положення 10-1).
За приписами частини 1 статті 16 Закону №2464-VI, Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В силу частини 2 статті 16 Закону №2464-VI Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (абз. 2 ч. 3 ст. 16 Закону №2464-Vl).
Частиною 1 статті 20 Закону №2464-VI визначено, що Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.
Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Відповідно до частини 4 статті 20 Закону №2464-VI на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка.
Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб визначає Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 року №8-1) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за №785/25562 (далі - Положення №8-1).
Пунктом 4 розділу І "Загальні положення" Положення №8-1 визначено, що Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 5 розділу І "Загальні положення" Положення №8-1).
У відповідності до пункту 1 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення №8-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з пунктом 2 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення №8-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 3 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення №8-1 визначено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Абзацами другим, третім пункту 4 розділу IV №8-1 Положення передбачено, що у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.
Суд враховує, що наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення пенсійних виплат. В свою чергу, відсутність у Реєстрі відповідної інформації призводить до порушення права застрахованої особи на одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Таким чином, внаслідок неподання страхувальником відомостей про застраховану особу, які вносяться до Реєстру застрахованих осіб, позивач фактично позбавлена соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
У постанові 04.03.2020 по справі №№284/289/16-а суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що невиконання страхувальником обов`язку з подання звітності тягне за собою притягнення винної особи до адмінвідповідальності, проте наявність факту вчинення адмінправопорушення не впливає на обчислення страхового стажу, з якого обраховується пенсія. 
Також Верховний суд зазначив, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. 
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 30.09.2019 у справі №414/736/17.
Тому період з 12.05.2004 по 12.07.2004 не зарахований до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню уповноваженим пенсійним органом.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155150005124 від 12.03.2025 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно із п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так, питання призначення/перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ Кіровоградській повторно розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заяву позивача, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі 580/460/24.
Крім того, відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
В даному випадку відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих до заяви від 27 лютого 2025 року провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання порушене позивачкою, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивачки.
Аналогічна правова позиція викладена ВС/КАС у постанові від 07 травня 2024 року по справі № 460/38580/22.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне з метою належного захисту порушеного права позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 27 лютого 2025 року та при вирішенні питання зарахувати до страхового стажу періоди роботи: 1977 рік, 1978 рік, за 1979 рік – 92 дні, за 1980 рік - 136 днів, 1981 рік, 1988 рік, 1994 рік, 1995 рік, 1996 рік, з 12.05.2004 року по 12.07.2004 рік.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, б. 83; ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а; ЄДРПОУ 20632802) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155150005124 від 12.03.2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2025 року, з урахуванням висновків суду про наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи, який зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 17 січня 1995 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк