Заводський районний суд м. Запоріжжя 
вул. Мирослава Симчича 65, м. Запоріжжя, 69106, тел.099-55-49-125 , inbox@zv.zp.court.gov.ua

Справа № 332/314/25
Провадження №: 1-кп/332/138/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р.	м. Запоріжжя	

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024080100005486 від 24.07.2024, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Харків, має середню-спеціальну освіту, перебував на посаді стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовця за мобілізацією, у військовому званні «солдат», проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , не судимого, рнокпп НОМЕР_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, 
встановив:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №51 від 03.03.2022 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону. З цієї дати ОСОБА_4 справу та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.
Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень. необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із а зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, 18.06.2024, солдат ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташоване поблизу (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району. Запорізької області, після чого, свої службові обов`язки виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 20.12.2024, до моменту встановлення його місцезнаходження та передачі до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що свою провину визнає частково, просив перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.408 КК України на ч.5 ст.407 КК України та пояснив, що у нього почались психологічні проблеми, він намагався покінчити життя самогубством, та у червні 2024 року пішов з місця служби - тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , однак не з бойової позиції, а з тилової. Це було між (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Запорізького району Запорізької області та (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області. В частині він був на посаді стрільця-санітара, але фактично виконував обов`язки водія.
Після того, як залишив місце служби, поїхав додому в АДРЕСА_1 . Потім приблизно в грудні 2024 року до нього додому приїхали два співробітники поліції і сказали, щоб він проїхав до ДБР. Супротиву працівникам поліції він не чинив, тому не вважає себе дезертиром. До грудня 2024 року він не намагався повернутись до військової частини. Зазначив, що на даний час не проходить військову службу і в бойову частину не піде. У військовій частині насильство до нього не застосовувалось, ставились до нього нормально, забезпечення було належне. На даний час він працює на Храм і на життя вистачає. Зазначив, що далі служити бажання є.
Під час судових дебатів вказав, що вину не визнає, оскільки був вдома, не від кого не ховався, він не дезертир, а пішов у СЗЧ. Зараз працює у храмі, роздає гуманітарну допомогу. Він ходив у ІНФОРМАЦІЯ_3, казав, що хоче служити, але без зброї. Вважає, що його немає за що судити, бо йому не було 25 років. В нього на війні помер дядько і він не розуміє, як після цього має служити. 
Судом за клопотанням сторони обвинувачення допитані свідки, досліджені письмові докази.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є головним сержантом роти військової частини НОМЕР_1 мотопіхотного батальйону 2 роти, пояснив, що з ОСОБА_7 мав службові стосунки. 18.06.2024 старший сержант ОСОБА_9 доповів, що зранку ОСОБА_7 був відсутній в місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 біля села (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області. Були здійснені пошукові дії, однак пошуки результату не дали, ОСОБА_7 на телефонні дзвінки не відповідав. Про відсутність військовослужбовця він доповів ротному, командиру батальйону. Дозвільного документу на залишення військової частини ОСОБА_7 не мав.
Після події ОСОБА_7 особисто йому не телефонував, не повідомляв про те, що бажає продовжувати проходити військову службу. З ОСОБА_7 вони служили в одному підрозділі, однак він в основному виконував свої обов`язки на лінії бойового зіткнення, а ОСОБА_7 в тилових місцях.
ОСОБА_7 працював нормально, свої обов`язки виконував добре, з яких причин залишив підрозділ, йому не відомо.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , заступник начальника штабу мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , пояснив, що він здійснював службове розслідування відносно ОСОБА_7 . Під час ранкової перевірки 18.06.2024 була встановлена відсутність водія ОСОБА_7 в місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області, про це командир роти доповів командиру батальйону, а той в свою чергу командиру військової частини. Була призначена службова перевірка. Він проводив службове розслідування і встановив факт відсутності ОСОБА_7 , допитував свідків. Будь-які документи про перебування ОСОБА_7 на лікуванні були відсутні. Спроби зв`язатися з обвинуваченим були марними. Командування роти також не могло зв`язатись з ОСОБА_7 . Військовослужбовцям щомісячно доводиться інформація про кримінальну і адміністративну відповідальність. ОСОБА_7 мав знати Статут. В разі необхідності військовослужбовець мав звернутись з рапортом до командира роти і тоді командир військової частини дає відпускний квиток чи направлення на лікування. ОСОБА_7 не отримував ніякого дозвільного документа. 
При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.
Відповідно до змісту повідомлення про кримінальне правопорушення за вих.№ 2553/кп від 02 липня 2024 року, командир військової частини НОМЕР_1 повідомив ТУ ДБР, розташованого у АДРЕСА_2 , про те, що військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службове розслідування по факту самовільного залишення частини в районі виконання завдань за призначенням військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_4 , стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , призваного 03.03.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до Акту службового розслідування від 27 червня 2025 року, проведеного відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2024 №2734/кп, заступником начальника штабу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_10 проведено службове розслідування. В ході розслідування встановлено, що відповідно до рапорту та довідки-доповіді від 18.06.2024 року (вх. №16090/кп від 18.06.2024) командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що 18.06.2024 від командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 надійшла усна доповідь про те, що 18.06.2024 під час ранкової перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність військовослужбовця військової служби за мобілізацією стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , який здійснив самовільне залишення частини в районі виконання завдань за призначенням без штатної зброї та без поважних причин в районі населеного пункту (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області. Першочергові розшукові дії результату не дали. На телефонні дзвінки від командування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець не відповідає, його місце перебування не відоме. Оперативні пошуки військовослужбовця в населеному пункті (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області результату не дали.
Враховуючи вищевикладене, стрілець-санітар 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотною взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що здійснив самовільне залишення частини без штатної зброї та без поважних причин в районі виконання завдань за призначенням в районі населеного пункту (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області 18.06.2024 та відсутній на службі (в районі виконання завдань за призначенням або в пункті постійної дислокації) по теперішній час (станом на день підписання та оформлення акту службового розслідування).
Повідомлень від органів поліції, військової служби правопорядку про вчинення адміністративних або кримінальних правопорушень стрільцем-санітаром 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 в період з 18.06.2024 по теперішній час (станом на день підписання та оформлення акту службового розслідування) на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило. Повідомлень з лікувальних закладів на території України щодо поступлення на стаціонарне лікування стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 в період з 18.06.2024 по теперішній час (станом на день підписання та оформлення акту службового розслідування) на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило. Повідомлень від органів державної прикордонної служби України щодо незаконного перетину кордону України вищевказаним військовослужбовцем не надходило.
Відповідно до наданої службової характеристики стрілець-санітар 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 характеризується негативно. До службових обов`язків ставиться безвідповідально. Не усвідомлює наслідки прийнятих рішень та відповідальність за порушення норм Статутів Збройних Сил України. Додаткового контролю з боку командира підрозділу потребує, за період служби в мотопіхотному батальйоні військової частини НОМЕР_1 до відповідальності не притягувався.
В період з 18.06.2024 року по теперішній час (станом на день підписання та оформлення акту службового розслідування) обов`язки військової служби стрілець-санітар 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 не виконує та вважається таким, що самовільно залишив частину та припинив участь в бойових діях в складі військової частини НОМЕР_1 (згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2024 за№183 про СЗЧ стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 .
Встановлено, що неправомірні дії стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 полягають у самовільному залишенні частини в районі виконання завдань за призначенням (населений пункт (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області) під час воєнного стану в період з 18.06.2024 року по теперішній час (станом на день підписання та оформлення акту службового розслідування), неповідомленні командира підрозділу про наявність фактів, що зумовлюють необхідність відлучення з місця несення служби (необхідність медичної допомоги, внутрішні конфлікти у колективі або інші причини) відсутність на місці несення служби причин в районі виконання завдань за призначенням в період з 18.06.2024 по теперішній час (станом на день підписання та оформлення акту службового розслідування).
Зв`язок самовільного залишення частини в районі виконання завдань за призначенням з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби - прямий.
Також встановлено, що своїми діями стрілець-санітар 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 порушив вимоги: статей 65 (щодо обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України), 68 (щодо обов`язку неухильного додержання Конституції України та Законів України) Конституції України; статті 17 Закону України «Про оборону України» (щодо виконання військового обов`язку згідно із законодавством); статей 6 (щодо обов`язку кожного військовослужбовця знати вимоги статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України), 11 (що полягає у невиконанні обов`язку свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; сприяти командирам у підтриманні порядку і дисципліни; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; додержуватися правил поведінки військовослужбовців), 12 (щодо обов`язку доповідати безпосередньому начальнику про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків), 16 (щодо обов`язку виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою), 49 (щодо того, що військовослужбовець повинен постійно бути зразком високої культури, берегти військову честь, поважати гідність інших людей, обов`язку завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому), 128 (щодо обов`язку підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань за призначенням; додержуватися військової дисципліни; не допускати негідних вчинків; ретельно готуватися особисто до виконання завдань за призначенням) Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України; статті 4 (щодо обов`язку неухильно додержуватись законів України, неухильно виконувати вимоги військових статутів) Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.
Грошове забезпечення стрільцю-санітару 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 було призупинено з 18.06.2024, відповідно до вимог розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Було запропоновано командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , копію акту службового розслідування та доданих до нього матеріалів по факту самовільного залишення частини (відсутність на місці несення служби) в районі виконання завдань за призначенням в період з 18.06.2024 року по теперішній час (станом на день оформлення та підписання акту службового розслідування) скоєного стрільцем-санітаром 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 у воєнний час направити на адресу Директора Територіального Управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополь, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 та Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (м. Запоріжжя).
Поважних причин відсутності стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 на військовій службі службовим розслідуванням не встановлено.
Відповідно до рапорту від 18.06.2024 командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 18.06.2024 від командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 надійшла усна доповідь про те, що 18.06.2024 під час ранкової перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність військовослужбовця військової служби та мобілізацією стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , який здійснив самовільне залишення частини в районі виконання завдань за призначенням без штатної зброї та без поважних причин в районі населеного пункту (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Василівського району Запорізької області. Першочергові розшукові дії результату не дали. Па телефонні дзвінки від командування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець не відповідає, його місце перебування не відоме. 
Командиром мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 була складена доповідь про факт самовільного залишення частини (в районі виконання завдань за призначенням) військовослужбовцем військової служби за мобілізацією мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №2734/кп від 18.06.2024 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини в районі виконання завдань за призначенням військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1  (по стройовій частині) від 03.03.2022 за № 51, солдата ОСОБА_4  зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2022 за №57, рядового ОСОБА_4 вважати таким, що веде бойові дії на території України з 09 березня 2022 року, а також зарахувати на котлове забезпечення рядового ОСОБА_4 , стрільця - санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2024 за № 183, солдата ОСОБА_4 , стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону вважати таким, що 18 червня 2024 року самовільно залишив частину, вибув з району ведення бойових дій.
Суд вважає вищеописані досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.
Стороною захисту суду надані МРТ- та УЗІ-дослідження обвинуваченого ОСОБА_4 , зроблені у травні та грудні 2023 року, розшифровки досліджень МРТ, які, як зазначено у вищевказаних дослідженнях, не є діагнозами та зазначено про необхідність консультації лікарів-спеціалістів. Відповідно до наданих стороною захисту консультативних висновків встановлено, що за консультативним висновком лікаря-невролога від 06.12.2023, у ОСОБА_4 встановлений діагноз: ДДЗХ ШВХ та ПВХ з больовим та міотронічним синдромом; за консультативним висновком ортопеда-травматолога від 09.12.2023, у ОСОБА_4 встановлений діагноз: ДДУХ грудного та поперекового відділів хребта. Медіальний епікондиліт справа.
Даних щодо звернення обвинуваченого до медичних закладів з метою лікування вищезазначених захворювань суду не надано.
Разом з тим суду не надано і доказів того, що, маючи вищезазначені захворювання, обвинувачений не може утримуватися у місцях позбавлення волі.
В той же час, 24.12.2024 ОСОБА_4 отримав направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби в ЗСУ. Будь-яких попередніх діагнозів у вищевказаному направленні не зазначено.
Відповідно до положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджено Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, придатність чи непридатність особи до військової служби визначається медичною (військово-лікарською) комісією. Так, даних, що свідчили би про непридатність особи до військової служби на час вчинення кримінального правопорушення у матеріалах справи немає, відповідних доводів стороною захисту не висловлено.
Як вбачається із власноруч написаної заяви ОСОБА_4 від 31.12.2024, він відмовився проходити військово-лікарську комісію з причин того, що його визнають придатним до військової служби. 
Під час судового розгляду суд роз`яснював обвинуваченому право повернутися до цієї або іншої військової частини для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби бути звільненим від кримінальної відповідальності, однак обвинувачений таким правом не скористався.
Позицію сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв дезертирства, суд розцінює, як захист від пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 01.12.2022 у аналогічній справі № 297/2178/21, об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.
Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.
З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.
Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.
Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби не тимчасово (протягом трьох діб, місяця тощо), а взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).
Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.
Вищезазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 336/5209/22 (провадження № 51-4750км23).
Аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу і мети обвинуваченого при вчиненні злочину, суд враховує, що ОСОБА_4 , будучи призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період і приступивши до виконання обов`язків за посадою стрільця-санітара 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, самовільно, без поважних причин та дозволу командування, 18 червня 2024 року залишив місце несення служби та самостійно не повернувся.
При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не намагався зв`язатися з командуванням військової частини, повідомити про своє місцеперебування чи зазначити про намір повернутися до військової служби через певний час, що свідчить про відсутність наміру повернутися на службу.
Натомість до моменту затримання обвинувачений уникав виконання ним військових обов`язків та проживав у с.Пісочин Харківської області цивільним життям, усвідомлюючи, що на території всієї держави введено правовий режим воєнного стану. Окрім цього, будучи військовослужбовцем, стрільцем-санітаром 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , як зазначив обвинувачений, у період часу з 18 червня 2024 року по 20 грудня 2024 року, він працював у храмі, роздавав гуманітарну допомогу, що вказує на його тривале ухилення від військової служби та небажання виконання ним військових обов`язків.
Суд установив, що ОСОБА_4 після самовільного залишення місця служби, намірів повертатися до місця служби не мав, перебував вдома, де і був затриманий, а відтак, протиправні дії щодо дезертирства були припинені поза його волею, що визнається стороною захисту.
Посилання обвинуваченого на те, що він працює у храмі, бажає служити, але без зброї, суд не приймає до уваги, оскільки можливість заміни військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу», Конституція України та інші Закони України не передбачають.
Згідно з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.04.2025 в справі № 573/406/24, воєнний стан в Україні накладає обмеження на всі сфери суспільного та особистого життя. Тому право сповідувати свою релігію або переконання, яке визнається та захищається державною, є обмеженим в частині відмови від мобілізації. Жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.
В той же час, суд враховує, що будь-якої заяви про своє бажання продовжити військову службу ОСОБА_4 не подавав і такі дані в матеріалах провадження відсутні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні повністю доведена вина ОСОБА_4 в дезертирстві, тобто у самовільному залишенні місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, а його дії кваліфікуються за ч.4 ст.408 КК України.
Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 на ч.5 ст.407 КК України, а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.
При вирішенні питання про призначення покарання суд бере до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має зареєстроване місце проживання, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб на утриманні не має, під медичним наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 характеризується негативно; раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Майнова шкода злочином не завдана, у кримінальному провадженні потерпілі особи відсутні. Цивільний позов прокурором не заявлений. 
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги, що вчинений обвинуваченим військовий злочин в умовах воєнного стану свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої служби у Збройних Силах України, та як наслідок, може призвести до вчинення ним нових військових злочинів в умовах воєнного стану, суд доходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому вважає за доцільне визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.4 ст.408 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Суд при призначенні покарання також виходить із положень ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.
На думку суду захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Водночас, в умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення, а тому покарання за дезертирство в умовах воєнного стану повинно досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.
При цьому, відсутні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), адже Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 встановлено заборону для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Водночас Суд вважає необхідним роз`яснити захиснику та ОСОБА_4 , що у випадку виявлення останнім бажання продовжити військову службу та знову стати на захист Вітчизни, він має право звернутися до адміністрації виправної установи у порядку ст.81-1 КК України із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.
Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст.131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час досудового розслідування і судового провадження не обирався і підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.
Цивільний позов у провадженні не заявлений. Витрати на залучення експертів на користь держави у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,
ухвалив:
Визнати  ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання. 
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1