печерський районний суд міста києва

Справа № 757/40797/25-ц 
пр. 2-5139/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Бусик О.Л.
при секретарі Романенко Ю.О.
за участю:
представника позивача - ОСОБА_1 
відповідачки - ОСОБА_2 
представника відповідача - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231757380382) та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у справі.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10.02.2006 року. 
Вказані обставин встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі № 757/9901/14-ц. 
На підставі вказаних судових рішень 14.03.2025 за позивачем було зареєстровано право власності. 
11.08.2025 Управління поліції охорони міста Києва НПУ, з яким укладено Договір про охорону спірного майна, повідомило заявника, що в квартирі нібито з`явились нові власники та вимагають переукласти Договір на охорону квартири. 
Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що новим власником квартири стала ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. 
Вказує, що ОСОБА_7 перебуває в Йорданії з 2008 року, і з того часу на території України не перебував, Договір купівлі-продажу квартири від 01.08.2025 не укладав. 
Вважає його підробленим, оскільки договір не підписував та в цей час на території України не перебував, підпис у договорі не заявника, адреса реєстрації заявника не вірна, заявник ніколи не був зареєстрований в Луганській області. 
У Договорі купівлі-продажу квартири від 01.08.2025 вказано, що продавець діяв на підставі Посвідки про постійне проживання № НОМЕР_1 від 23.01.2013.Однак має посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2003 року безтерміново, в якій зазначено адресу реєстрації: АДРЕСА_2 , яка з 2003 року не змінювалась. Зазначає, що Договір купівлі-продажу квартири від 01.08.2025 укладено від імені позивача з іншою особою на підставі посвідки на постійне проживання іншої особи або ж на підставі підробленого документу. Отже, позивача було незаконно без його волі та згоди позбавлено права власності на спірне майно.
Ухвалою судді від 26 серпня 2024 року відкрито провадження в указаній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою судді від 2 жовтня 2025 року витребувано у:
- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В. (01034, м. Київ, вул. Ярославів вал, 30/18, оф.16), зокрема матеріали нотаріальної (реєстраційної) справи щодо оформлення та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 231757380382 (квартири АДРЕСА_1 ).
21 жовтня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що ОСОБА_2 офіційно придбала та у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на вказану квартиру. Вважає, що позивач безпідставно кореспондує договір купівлі-продажу квартири від 01.08.2025 як неукладений, оскільки жодні правові підстави для застосування норм права щодо витребування майна із володіння ОСОБА_2 відсутні. Зазначає, що позивач неправомірно вчинює дії у формі пред`явлення цього позову, спрямовані на завдання шкоди ОСОБА_2 та незаконного позбавлення її права власності на квартиру.
29 жовтня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що посвідка про постійне проживання № НОМЕР_1 від 23.01.2013, на підставі якої було ідентифіковано особу продавця та відчужено спірну квартиру на користь третьої особи, територіальними органами та підрозділами ДМС не оформлювалась. Вказане підтверджує той факт, що спірна квартира була відчужена не власником, а третьою особою за недійсним (підробленим) документом. ДПС України підтверджено, що як мінімум з 2017 року позивач не перетинав кордон України. Згідно дипломатичного паспорту позивача Йорданського Хашимітського королівства, строк дії якого з 17.09.2013 по 16.09.2017, позивач займав посаду в уряді Йорданії, відповідно й проживав в Йорданії. Вказане є додатковим підтвердженням того, що як мінімум з 2013 року позивач не проживав й не перебував на території України.
4 листопада 2025 року від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надійшли витребувані ухвалою суду докази.
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав.
Представник відповідача та відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечили, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, зазначених у відзиві.
Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Суд установив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасюк Михайло Вікторович про визнання недійсним договору, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .
Позовну вимогу ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасюк Михайло Вікторович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2013 року - залишено без задоволення.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовлено.
Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав від 17 березня 2025 року № 418144889 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 77840444 від 17 березня 2025 року, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1  за ОСОБА_5 на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року 757/9901/14-ц.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 1 серпня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. зареєстрованого за № 1104, встановлено, що квартира АДРЕСА_1  була продана громадянином Йорданії ОСОБА_7 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 , дата видачі 23.01.2013, орган, що видав: 1401, підстави видачі: 03/01, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 - громадянці України ОСОБА_2 .
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 15 серпня 2025 року Печерським УП ГУ НП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження № 12025100060001470 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року у справі № 757/39386/25-ц у порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1  (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231757380382), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Державна міграційна служба України листом від 22.08.2025 № 8.1-9110/1-25 на адвокатський запит від 19.08.2025 повідомила, що посвідка серії НОМЕР_1 територіальними органами та підрозділами ДМС не оформлювалась.
Головне Управління ДМС у Донецькій області листом від 25.08.2025 № 1401.3.1-2442/14.3-25 на адвокатський запит від 19.08.2025 повідомило, що за наявними обліками ЄІАС УМП та ГУ ДМС у Донецькій області, інформація щодо видачі посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.01.2013, орган видачі 1401, відсутня.
Державна прикордонна служба України листом від 25.08.2025 № 19/68560-25 на адвокатський запит, повідомила, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 08.11.2017 по 25.08.2025 (станом на 15:16) особа без громадянства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., в Базі даних не виявлено.
Відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2003 року, безтермінової, встановлено, ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 2003 року.
Статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
Як визначено у ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Як визначено у п. п. 21, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 2 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 Цивільного кодексу України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387, 388 ЦК України.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 754/12170/16-ц.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що дійсний власник майна рішення про відчуження спірного нерухомого майна не приймала, а відповідач у встановленому чинним законодавством порядку право власності на вказане майно не набули, відтак майно вибуло поза волею дійсного власника, що є підставою для його витребування відповідно до ст. 388 ЦК України.
Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 ЦК України.
Вказане підтверджується правовим висновком Верховного суду України від 17.12.2014 по справі № 6-140цс14.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння позивача на законних підставах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 наведено правовий висновок, що власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.
У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Аналізуючи викладене, оскільки спірне нерухоме майно вибуло поза волею його власника, а в інший спосіб порушене право позивача не може бути відновлено, суд дійшов висновку про витребування з чужого незаконного володіння від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231757380382).
За таких обставин, позов ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 317, 321, 386, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 90, 92, 95, 133-141, 258, 259, 263-268, 272, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.
Витребувати із чужого незаконного володіння від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231757380382).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 15 140,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Повний текст рішення суду складено 23 лютого 2026 року.

Суддя: О.Л. Бусик