П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/11623/25
Провадження № 22-ц/4815/169/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит»
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне, повний текст якого складено 30 вересня 2025 року, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому, просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4861 від 08.02.2024 року у розмірі 50625 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 10000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що відповідно до укладеного кредитного договору № 4861 від 08.02.2024 року між ТОВ «КЛТ кредит» та ОСОБА_1 відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. строком на 365 днів (до 07.02.2025 року) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). Відповідач в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Позивач звертає стягнення на суму кредиту та прострочені до оплати нараховані проценти за користування кредитом за період дії кредитного договору з 08.02.2024 року по 07.02.2025 року. У зв`язку з порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 50 625 грн., що складається з наступного: 5000 грн. – заборгованість за кредитом; 45 625 грн. – заборгованість за нарахованими процентами, що нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом та графіку платежів. 

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ кредит» заборгованість за кредитним договором № 4861 від 08.02.2024 року в розмірі 23 250 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ кредит» 2034 грн. 30 коп. у відшкодування судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника у передбачений договором строк та умовах повернути кредит та обґрунтовано тими обставинами справи, підтвердженими належними доказами, які свідчать, що такий обов`язок відповідачкою не був дотриманий. Часткове задоволення позовних вимог зумовлене положеннями ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, в той час, як позивачем у період з 08 лютого 2024 року по 07 лютого 2025 року здійснено нарахування заборгованості за відсотками за ставкою 2,5 % за кожний день користування кредитом, що не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вважаючи рішення суду незаконним ТзОВ «КЛТ Кредит» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що 08.02.2024 року між ТзОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 4861, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 983137, що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://kltcredit.com.ua про хронологію дій щодо укладення кредитного договору № 4861 від 08.02.2024 року. Переказ 08.02.2024 року позивачем грошових коштів у сумі 5000 грн. за договором 4861 від 08.02.2024 року на картку відповідача № НОМЕР_2 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 04.06.2025 року та випискою за договором № б/н за період з 08.02.2024 року до 13.02.2024 року, наданою АТ КБ «Приватбанк». Відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості, відповідач порушила умови кредитного договору та не виконала взятих на себе зобов`язань. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 50625 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн., заборгованості за нарахованими процентами в сумі 45625 грн. Суд неправомірно зменшив понесені витрати на професійну правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача. У матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Окрім того, за складання та подання апеляційної скарги просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., на підтвердження чого додає: - завірену копію Акту приймання-передачі наданих послуг; - завірену копію платіжної інструкції про сплату витрат на правову допомогу. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині:
-зменшення суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 08.02.2024р. по 07.02.2025р., що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів з 45625,00 грн. до 18250,00 грн.;
-зменшення витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду з 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу з 10000 грн. до 2034,30 грн., які понесені в суді першої інстанції, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення:
-суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 08.02.2024р. по 07.02.2025р., що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів 45625,00 грн.;
-витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2422,40 грн.;
-витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., які понесені в суді І інстанції.
Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4542,00 грн. за подання апеляційної скарги. 

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 08 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4861, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 983137, що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://kltcredit.com.ua про хронологію дій щодо укладення кредитного договору № 4861 від 08 лютого 2024 року.
Відповідно до п.1.1 кредитного договору, на умовах встановленим цим договором, товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.
Згідно з п.1.3 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912.50%) користування кредитом.
Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів (п.1.4 кредитного договору).
Відповідно до п.1.8 кредитного договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «Елаєнс») або іншим способом.

Переказ 08 лютого 2024 року позивачем грошових коштів у сумі 5000 грн за договором 4861 від 08 лютого 2024 року на картку відповідача № НОМЕР_2 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 04 червня 2025 року та випискою за договором № б/н за період з 08 лютого 2024 року до 13 лютого 2024 року, наданою АТ «КБ «ПриватБанк».
Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою свого обов`язку з повернення кредитних коштів та, відповідно, виникнення заборгованості перед позивачем, про стягнення якої він і звернувся до суду з цим позовом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

Факт укладення договору та існування договірних відносин в апеляційному порядку не оскаржується сторонами. У апеляційній скарзі ТОВ «КЛТ Кредит» заперечує правомірність відмови суду першої інстанції у стягненні нарахованих відсотків за користування кредитом у повному обсязі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитного договору, було здійснено нарахування відсотків у відповідності до умов підписаного ним кредитного договору.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості за відсотками проведено позивачем з недотриманням вимог закону, а тому відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. 
Так, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за спірним кредитним договором становить 50625 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 45 625 грн..
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 45625 грн, які нараховані за період дії кредитного договору з 08 лютого 2024 року по 07 лютого 2025 року за ставкою 2,5 % за кожний день користування кредитом. 

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

За положеннями ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття восьма Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Спірний кредитний договір укладений 08 лютого 2024 року, тобто на дату його укладення вже були чинні законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки. Отже, за період з 08 лютого 2024 року по 07 лютого 2025 року проценти підлягають нарахуванню за денною процентною ставкою 1 %. Загальна заборгованість за процентами на суму кредиту 5000 грн, з урахуванням ставки 1 % за кожний день користування кредитом, становить 18 250 грн., і саме така сума відсотків за користування кредитом підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір відсотків за користування кредитними коштами, які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача, є обґрунтованим та відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О. 
Хилевич С. В.