П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 369/4253/24
Провадження №22-ц/824/2046/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 25 лютого 2026 року
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
суддя-доповідач Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: позивач  ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , подану адвокатом Проценком Миколою Миколайовичем та ОСОБА_2 , подану адвокатом Цимбалом Вадимом Ігоровичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року, постановлену у складі судді Скрипник О.Г., 

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В., ТОВ «Превентивна охорона» про поділ майна в натурі.
07 липня 2025 року до суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову у даній справі, а саме: нежитлову адміністративну будівлю загальною площею 415,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1187114232224; Земельну ділянку площею 1,5 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровим номером: 3222486200:04:001:5098, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 434146232224.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що згідно з інформацією з єдиного реєстру боржників від 27 лютого 2024 року, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо відповідача ОСОБА_2 , приватним виконавцем Літвиненко О.В., відкрито виконавче провадження №73968779, за яким він є боржником.
У зв`язку з тим, що спільне майно позивача та відповідача (адміністративна будівля площею 415.6 кв.м. та земельна ділянка з кадастровим номером 3222486200:04:001:5098) належить їм на праві спільної часткової власності (по 1/2 кожному), а частки не виділені їм в натурі, тому існує високий ризик того, що в рамках відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем може бути звернено стягнення на частку відповідача у спільному майні до моменту вирішення даної справи та виділення часток у натурі.
В якості забезпечення позову заявник просить накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову у даній справі, а саме: нежитлову адміністративну будівлю загальною площею 415,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1187114232224 та земельну ділянку площею 1,5 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровим номером: 3222486200:04:001:5098, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 434146232224, що є предметом позову.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Федоренка О.П. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В., ТОВ «Превентивна охорона» про поділ майна в натурі - задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом позову у даній справі, а саме:
Нежитлову адміністративну будівлю загальною площею 415,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1187114232224.
Земельну ділянку площею 1,5 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровим номером: 3222486200:04:001:5098, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 434146232224 до набрання рішення законної сили.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, предметом заявлених позовних вимог є поділ майна в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адміністративної будівлі та земельної ділянки, відповідно до часток у праві власності по 1/2 кожному.
Встановивши, що між сторонами виник спір, між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, суд дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно. 

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Проценко М.М. та представник ОСОБА_2 , - адвокат Цимбал В.І. подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Проценко М.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Зокрема зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову є необґрунтованими, вжиті без перевірки судом існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та такими, що грубо порушили законні права та інтереси ОСОБА_2 , як власника нерухомого майна та законні права та інтереси ОСОБА_3 , як кредитора і стягувача.
Судом першої інстанції при задоволенні заяви про забезпечення позову позивача та винесенні оскаржуваної ухвали не оцінено обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясовано співмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінено рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтували необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.
Заява про забезпечення позову не містила жодних інших реальних доказів, що ОСОБА_5 , як стягувачем в виконавчому провадженні, чи приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. вчиняються/ вчинялися дії направлені на реалізацію майна в межах виконавчого провадження (оцінка майна, передачу даного майна на реалізацію ДП «Сетам», оголошення торгів з реалізації майна).
Також, оскаржувана ухвала про забезпечення позову прямо порушує принцип обов`язковості судового рішення, оскільки 24 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. відкрито виконавче провадження №73968779 по примусовому виконанню виконавчого листа №369/12438/23 від 28.12.2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 7 706 357,97 грн. та судовий збір в розмірі 10 126, 73 грн.
02 лютого 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненко Олексієм Вікторовичем винесено постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника описано та накладено арешт на наступне майно: 
частка права власності на адміністративну будівлю, загальною площею 415, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с/рада, Софіївсько-Борщагівська, Ферм
частка права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 3222486200:04:001:5098, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., с/рада Софіївсько-Борщагівська.
Оскаржувана ухвала про забезпечення позову не дає можливості приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Літвиненку О.В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 вживати будь-які дії з описаним і арештованим нерухомим майном (нежитлова адміністративна будівля та земельна ділянка), в тому числі, але не виключно вилучення, встановлення заборони на користування, оцінка, передача на реалізацію, що перешкоджає примусовому виконанню Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.11.2023 року по справі №369/12438/23 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 7 706 357,97 грн. та судовий збір в розмірі 10 126, 73 грн.
Крім того, заява про забезпечення позову не містила пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали, порушено ч. 7 ст. 153 та жодним чином не вирішено питання зустрічного забезпечення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Федоренко О.П. посилаючись на законність та обґрунтованість постановлено ухвали просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
В апеляційній скарги представник ОСОБА_2 - адвокат Цимбал В.І. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Зокрема зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову необґрунтованими, вжитими без перевірки судом існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та такими, що грубо порушили законні права та інтереси ОСОБА_2 , як власника нерухомого майна та законні права та інтереси ОСОБА_3 , як кредитора і стягувача.
Оскаржувана ухвала про забезпечення позову повністю нівелює можливість і право ОСОБА_6 відчужити свою частку в спільному майні чи передати її в користування чи іншим чином обтяжити, що повністю нівелює положення Конституції України та Цивільного кодексу та грубо порушує права та інтереси ОСОБА_6 .
Крім того незрозуміло яким чином вказаний вид забезпечення позову гарантує права та інтереси позивача і виконання рішення суду в майбутньому, оскільки ОСОБА_1 має переважне право придбання частки ОСОБА_2 у спільному майні.
У відзиві на апеляційну скарги, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Федоренко О.П. посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ОСОБА_3 адвокат Проценко М.М. підтримав доводи власної апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 .
Представник ОСОБА_2 адвокат Ганчева М.А. підтримала доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Цимбал В.І.. та доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 .
Представник ОСОБА_1 адвокат Федоренко О.П. проти доводів апеляційних скарг заперечував.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) Верховний Суд дійшов висновку, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі».
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з урахуванням заяви про зміну предмету позову до ОСОБА_4 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В., ТОВ «Превентивна охорона» про поділ майна в натурі.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом позову у даній справі, а саме:
Нежитлову адміністративну будівлю загальною площею 415,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1187114232224.
Земельну ділянку площею 1,5 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровим номером: 3222486200:04:001:5098, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 434146232224 до набрання рішення законної сили.
При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно.
Відтак, суд першої інстанції правильно застосував норми ЦПК України щодо накладення арешту, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, а також правильно виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Доводи апеляційних скарг представника ОСОБА_3 - адвоката Проценко М.М. та представника ОСОБА_2 - адвоката Цимбала В.І. те, що заява про забезпечення позову не містила жодних інших реальних доказів, що ОСОБА_3 , як стягувачем у виконавчому провадженні, відповідачем ОСОБА_2 чи приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. вчиняються/вчинялися дії направлені на реалізацію майна в межах виконавчого провадження відхиляються судом, оскільки, як зазначають сам представник ОСОБА_3 - адвокат Проценко М.М. та представник ОСОБА_2 - адвоката Цимбал В.І., накладення арешту перешкоджає примусовому виконанню рішення не дає можливості приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Літвиненку О.В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 вживати будь-які дії з примусового виконання рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.11.2023 року по справі №369/12438/23 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 7 706 357,97 грн. та судовий збір в розмірі 10 126, 73 грн., тобто реалізацію майна, що є предметом судового спору у цій справі.
У разі реалізації майна третій особі, позивач буде позбавлений будь-якої можливості реалізувати своє право на виділ частки в натурі, оскільки право спільної часткової власності між ним та Відповідачем припиниться. 
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши факт існування виконавчого провадження, спрямованого на реалізацію спірного майна, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. 
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг щодо відсутності в заяві про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали, жодним чином не вирішено питання зустрічного забезпечення, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 6, 7 та 8 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.
В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.
Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.
Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.
Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19, від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/34352/21, від 02 березня 2023 року у справі № 643/14180/21.
Тлумачення ст. 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (ч. 1 ст. 154 ЦПК України); обов`язком суду (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».
Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_2 із заявою про зустрічне забезпечення позову, а тому у цій частині доводи є безпідставними
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Проценком Миколою Миколайовичем та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Цимбалом Вадимом Ігоровичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач 

О.І. Шкоріна