Справа № 347/341/26
Провадження № 2/347/455/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Косів
Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі: 
головуючої –судді: Крилюк М.І., 
секретаря: Лазорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4926222 від 29.08.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у сумі 8000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач — повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання, передбачені договором.
Строк кредитування становив 360 днів — з 29.08.2024 року по 24.08.2025 року. Проценти підлягали сплаті кожні 30 днів. Протягом пільгового періоду 30 днів діяла знижена процентна ставка 0,01% на день, однак у зв`язку з невиконанням відповідачем умов пільгового кредитування до нього була застосована стандартна ставка 1% на день.
Кредитні кошти були надані у безготівковій формі шляхом перерахування 8000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується документами платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК». Таким чином, первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором.
Договір було укладено в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «31167». Укладення договору здійснювалося відповідно до вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію». Внаслідок підписання договору між сторонами виникли цивільні права та обов`язки.
Згідно з поденним розрахунком заборгованості за період з 29.08.2024 року по 02.06.2025 року первісним кредитором було нараховано проценти у сумі 19517,56 грн.
02.06.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача було відступлено позивачу. У зв`язку з цим до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право вимоги за Договором № 4926222.
Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився. У межах строку кредитування позивачем додатково було нараховано проценти за 83 календарні дні у сумі 6639,99 грн (8000 грн ? 1% ? 83 дні).
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, заборгованість не погасив ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем. Станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості становить 34 157,54 грн, з яких: 7 999,99 грн — основний борг; 19 517,56 грн — проценти, нараховані первісним кредитором; 6 639,99 грн — проценти, нараховані позивачем після відступлення права вимоги.
Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість у сумі 34157,54 грн, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не прибув та причин своєї неявки суду не повідомив. Письмовий відзив на позовну заяву не подав, будь-які заяви чи клопотання від нього до суду не надходили.
За таких обставин, відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. 
На виконання вимог статті 281 ЦПК України Косівським районним судом Івано-Франківської області 24 лютого 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, подані позивачем, та надавши їм оцінку в сукупності відповідно до вимог статей 76–81 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив наступне.
Із копії Договору № 4926222 від 29.08.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, наданої до матеріалів справи, вбачається, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 8000 грн строком на 360 днів — з 29.08.2024 року по 24.08.2025 року. Умовами договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші передбачені договором зобов`язання (а.с.32-45).
Зі змісту договору вбачається, що протягом перших 30 днів діяла пільгова процентна ставка 0,01% на день, а у разі невиконання умов пільгового періоду застосовується стандартна процентна ставка 1% на день.
Факт перерахування кредитних коштів у сумі 8000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК» та інформацією про здійснену транзакцію. Вказані докази свідчать про належне виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредиту.
Матеріали справи також містять підтвердження укладення договору в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «31167». Наявні у справі електронні дані та примірник електронного договору підтверджують факт його підписання відповідачем, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про належне волевиявлення сторін.
З поденного розрахунку заборгованості за період з 29.08.2024 року по 02.06.2025 року, складеного первісним кредитором та долученого до позовної заяви, вбачається, що відповідачу було нараховано проценти за користування кредитом у сумі 19 517,56 грн.
Крім того, з копії Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року вбачається, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором № 4926222 було відступлено позивачу. Факт переходу права вимоги підтверджується умовами договору факторингу та витягом з реєстру переданих прав вимоги.
Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, що підтверджується його умовами. У межах строку кредитування позивачем здійснено нарахування процентів за 83 календарні дні у сумі 6 639,99 грн, що підтверджується наданим розрахунком.
Доказів погашення заборгованості відповідачем матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду заперечень або доказів на спростування розрахунку заборгованості.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості загальна сума боргу станом на день звернення до суду становить 34 157,54 грн, з яких: 7 999,99 грн — основний борг; 19 517,56 грн — проценти, нараховані первісним кредитором; 6 639,99 грн — проценти, нараховані позивачем після відступлення права вимоги.
Оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, є юридично обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до укладеного ОСОБА_1 кредитного договору № 4926222 від 29.08.2024 року, зазначений договір було укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «31167» відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Підписанням кредитного договору № 4926222 ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з умовами кредитування, отримав примірник кредитного договору разом з додатками в електронному вигляді через особистий кабінет, усвідомив зміст і правові наслідки його укладення, а також погодився з тим, що умови договору відповідають його волевиявленню та фінансовим можливостям.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями через інформаційно-телекомунікаційну систему та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний примірник такого договору вважається оригіналом та має належну доказову силу.
Судом встановлено, що кредитний договір № 4926222 був укладений із дотриманням вимог чинного законодавства, відповідач пройшов процедуру ідентифікації, підтвердив прийняття умов договору та засвідчив свою волю на його укладення шляхом використання одноразового ідентифікатора. Вказане свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору.
Таким чином, кредитний договір № 4926222 є належним чином укладеним, має повну юридичну силу та є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України.
Згідно зі статтями 526, 530 та 599 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином, у визначений строк та відповідно до умов договору, а їх припинення настає лише у разі належного виконання.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що сторони зобов`язані виконувати свої обов`язки у повному обсязі, у спосіб, у місце та у термін, передбачені договором або законом. У контексті кредитних зобов`язань це означає своєчасне перерахування коштів, сплату процентів за користування кредитом та виконання інших умов договору. Невиконання цього обов`язку створює правові підстави для застосування передбачених законодавством заходів впливу на боржника, включаючи стягнення заборгованості в судовому порядку.
Стаття 530 ЦК України підкреслює істотність строку виконання зобов`язання. Виконання у строк є обов`язковою умовою належного виконання договору. Прострочення, навіть часткове, є порушенням зобов`язання та тягне за собою правові наслідки, передбачені законом або договором, включно з нарахуванням штрафних санкцій, процентів за користування грошовими коштами або іншими платежами. У даній справі відповідач не повернув кредит та не сплатив проценти у встановлені договором строки, що підтверджує наявність прострочення.
Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється лише у разі його належного виконання. Належне виконання передбачає повне, своєчасне та відповідне умовам договору здійснення обов`язку. У випадку неналежного або неповного виконання кредитного зобов`язання, як у цій справі, зобов`язання не припиняється, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язків у повному обсязі, включаючи основний борг, нараховані проценти та інші платежі, передбачені договором.
Таким чином, на підставі зазначених статей ЦК України, невиконання або неналежне виконання зобов`язання відповідачем створює правові підстави для стягнення заборгованості, нарахованих процентів та інших платежів у судовому порядку, що підтверджується фактом ненадходження жодного платежу на користь первісного та нового кредитора.
Оскільки відповідач у встановлені договором строки не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти, він допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, що відповідно до статті 612 ЦК України є порушенням зобов`язання та тягне обов`язок відшкодувати кредитору завдані збитки та сплатити встановлені договором платежі.
Доказів погашення заборгованості або заперечень щодо правильності наданого розрахунку відповідачем до суду не подано.
Отже, суд доходить висновку про наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 4926222 у загальному розмірі 34 157,54 грн, що є підставою для її стягнення в судовому порядку.
Крім того, представником позивача заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
На підтвердження понесення витрат надано: договір про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року; акт приймання-передачі виконаних робіт; детальний опис наданих послуг; заявку на виконання доручення.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із положень статті 59 Конституції України, якою гарантується право кожного на професійну правничу допомогу, а також статті 15 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом, ціною позову та значенням справи для сторони.
Судом враховано, що на підтвердження понесення витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, акт приймання-передачі виконаних робіт, детальний опис наданих послуг та заявку на виконання доручення. Зазначені документи підтверджують факт надання правничої допомоги та визначають її вартість у розмірі 10 000 грн.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл витрат, суд застосовує критерії їх дійсності, необхідності та розумності. Суд враховує, що дана справа є типовою категорією спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, не потребувала значного обсягу доказування чи проведення складних процесуальних дій, а відповідач участі у справі не брав та заперечень по суті спору не подавав.
З урахуванням характеру та складності справи, обсягу підготовлених процесуальних документів, ціни позову, а також принципів розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат у розмірі 10 000 грн є завищеною.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3 000 грн, що відповідає критеріям розумності та співмірності та забезпечує баланс інтересів сторін.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 612, 625, 1048–1050, 1054 ЦК України та статтями 263–265, 280–282 ЦПК України, суд, —

В и р і ш и в:

Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», 04070, м.Київ, вул.. Глибочицька , будинок 40, приміщення 19 літ «Н», «П», ЄДРПОУ 40966896 заборгованість за кредитним договором №4926222 від 29.08.2024 року у загальній сумі 34 157,54 грн (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят сім гривень 54 копійки) а також 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) — витрати зі сплати судового збору та 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) — у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:   М.І. Крилюк