П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4251/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
30 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2024 року позивач, - ФОП ОСОБА_1 , звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0304915-2409-2409-UA73040170000011490 від 25.05.2024 Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області, яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік за нежитлову будівлю яка розташована за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 61961,06 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.10.2021 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності за КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за позивачкою зареєстровано право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами будівлі сільськогосподарського призначення (код за ДК 018-2000-1271), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Опис об`єкта: адмінбудівля літ. А загальною площею 78,80 кв.м., склад літ. Б (код за Д 018-2000-1271.9) загальною площею 171.70 кв.м., свинарник літ. В (код за ДК 018-2000-1271.1) загальною площею 44,20 кв.м., склад літ. Г (код за ДК 018-2000-1271.9) загальною площею 330,22 кв.м., пандус літ.а, пандус літ.а’, склад літ. Д (код за ДК 018-2000-1271.3) загальною площею 438.80 кв.м., пандус літ. а’’, склад літ. Е (код за ДК 018-2000-1271.3) загальною площею 477,60 кв.м., пандус літ. а’’’, вбиральня літ. Ж, ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, криниця №4, вагова №5, площадка №6
Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2021 Сокирянською міською радою прийнято рішення №205/0921, "Про встановлення ставок та пільг щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2023 рік", встановлено ставку 0,6 % від мінімальної заробітної платина будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код класифікації 1271).
25.05.2024 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0304915-2409-2409-UA73040170000011490, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік у розмірі 61961,06 грн.
05.08.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести звірку на предмет застосування пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Розглянувши вказану заяву позивача, Головне управління ДПС в Чернівецькій області повідомило, що згідно даних ІКС "Податковий блок", основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є "діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами", а також "надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", що суперечить п."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Враховуючи викладене, відповідач повідомив, що податкове повідомлення-рішення від 25.05.2024 №0304915-2409-2409-UA73040170000011490 – сформовано та підлягає сплаті відповідно до норм чинного законодавства.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення, позивач посилався на те, що він підлягає звільненню від сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі п."ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Відповідно до п."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до п."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України є віднесення такої будівлі, споруди до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та їх використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції зазначив, що з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену п."ж" п.п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України, необхідно встановити, чи відноситься будівля позивача (об`єкт оподаткування) до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) "Будівлі для культової та релігійної діяльності" належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги.
Тобто правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2021, позивачу належить на підставі приватної власності нежитлова будівля, об`єкт житлової нерухомості "Адмінбудівля позначена літерою "А" загальною площею 78,80 кв.м., склад позначений літерою "Б" загальною площею 171,70 кв.м., свинарник позначений літерою "В" загальною площею 44,20 кв.м., склад позначений літерою "Г" загальною площею 330,22 кв.м., пандус позначений літерою "а", склад позначений літерою "Д", загальною площею 438,80 кв.м., пандус позначений літерою "а", склад позначений літерою "Е" загальною площею 477,60 кв.м., пандус позначений літерою "а", вбиральна позначена літерою "Ж", ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, криниця №4, ворота №5, площадка №6, що знаходиться за адресою: ст. Романківці, вул. Залізнична, 18-С в адміністративних межах села Сербичани, Дністровського району, Чернівецької області.
Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження щодо віднесення будівель до відповідних класів за ДК018-2000 вул. Залізнична, 18-С, ст. Романківці в адміністративних межах села Сербичани, Дністровського району, Чернівецької області колективного підприємства "Міжгосподарський відділ капітального будівництва" за результатами технічного обстеження встановлено фактичне використання будівель:
Склад літ. Б загальною площею 171,70 кв.м. використовується за наступним призначенням: зберігається тара (мішки), запасні частини сільськогосподарської техніки, інвентар, технологічне обладнання з ремонту і обслуговування сільськогосподарської техніки та запчастини. За ДК 0180-2000 слід відносити до підкласу 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші" (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання добрив і пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства з ремонту сільськогосподарських машин і транспорту, станції біологічного захисту рослин).
Склад літ. Е загальною площею 477,6 м.кв. використовується за наступним призначенням: зберігається зерно. За ДК 0180-2000 слід відносити до підкласу 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна" (зокрема, зерновища).
Склад літ. Д загальною площею 438,80 кв.м. використовується за наступним призначенням: зберігається зерно. За ДК 0180-2000 слід відносити до підкласу 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна" (зокрема, зерновища).
Склад літ. Г загальною площею 330,22 м.кв. використовується за наступним призначенням: використовується як приміщення для ремонту і обслуговування сільськогосподарської техніки та машин. За ДК 0180-2000 слід відносити до підкласу 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші" (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання добрив і пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства з ремонту сільськогосподарських машин і транспорту, станції біологічного захисту рослин).
Свинарник літ. В загальною площею 44.2 м.кв. використовується за наступним призначенням: розведення свиней. За ДК 0180-2000 слід відносити до підкласу 1271.1 "Будівлі для тваринництва (зокрема, товарні та племінні ферми великої рогатої худоби, свиноферми й свинофабрики, вівцеферми, кролівничі та звірівницькі ферми, кінні заводи, собачі розплідники).
За результатами проведеного технічного обстеження щодо віднесення будівель до відповідних класів за ДК 0180– 2000 вул. Залізнична, 18-С, ст. Романківці в адміністративних межах села Сербичани, Дністровського району, Чернівецької області встановлено, що їх в цілому слід відносити до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" зокрема: Склад літ. Б слід віднести до підкласу 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші"; Склад літ. Е слід відносити до підкласу 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна" (зокрема, зерновища); Склад літ. Д слід відносити до підкласу 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна" (зокрема, зерновища); Склад літ. Г слід відносити до підкласу 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші"; Свинарник літ. В слід відносити до підкласу 1271.1 "Будівлі для тваринництва".
Водночас суд першої інстанції зауважив, що сам по собі факт наявності у позивача будівель сільськогосподарського призначення не підтверджує факту виробництва останнім сільськогосподарської продукції, чи здійснення такої діяльності безпосередньо.
Позивачем в межах розгляду даної справи не доведено наявність у нього статусу сільськогосподарського товаровиробника, і на підтвердження вказаного твердження не надано достовірних та достатніх доказів виготовлення і реалізації сільськогосподарської продукції.
До того ж суд першої інстанції зауважив, що сам по собі факт наявності у позивача у власності нежитлової будівлі сільськогосподарського призначення не свідчить про її використання позивачем у власній діяльності та одночасно не наділяє позивача статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.
Окрім цього, суд першої інстанції звернув увагу на те, що як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з правом здійснення видів господарської діяльності за кодами КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Однак, доказів фактичного здійснення позивачем господарської діяльності за кодом КВЕД 01.11 з поданням відповідної податкової звітності позивачем суду не надано.
Разом з цим жодних належних доказів здійснення позивачем у спірний податковий період (2023 рік) сільськогосподарської діяльності із використанням при цьому нежитлових будівель за адресою: вул. Залізнична, 18-С, ст. Романківці в адміністративних межах села Сербичани, Дністровського району, Чернівецької області, позивачем до суду не подано.
Також позивачем не надано доказів використання нерухомого майна (нежитлової будівлі сільськогосподарського призначення (свинарник), яке належить йому на праві приватної власності, особисто для сільськогосподарського товаровиробництва як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Посилання позивача на те, що факт здійснення ним сільськогосподарської діяльності підтверджується тим, що він має в оренді земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яких вирощуються зернові культури і займається сінокосінням, суд оцінює критично, оскільки жодних належних доказів на їх підтвердження позивач також не подав.
В матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що позивач у 2023 році безпосередньо займався сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договорів на придбання тварин, обладнання, наявності на зберіганні кормів тощо).
На підтвердження доводів про те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником до позову не додано і реєстраційної інформації сільгоспвиробника з Державного аграрного реєстру щодо ОСОБА_1 як сільгоспвиробника у 2023 році (податковий період, за який винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення).
Наведене вище у своїй сукупності свідчить про те, що позивачем не надано суду належних та достовірних доказів здійснення ним впродовж 2023 року сільськогосподарської діяльності із використанням при цьому нежитлових будівель за адресою: вул. Залізнична, 18-С, ст. Романківці в адміністративних межах села Сербичани, Дністровського району, Чернівецької області.
Поряд з цим суд першої інстанції звернув увагу на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за п."ж" п.п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
Суд першої інстанції зауважує, що нормами ПК України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, зокрема, коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), і такі віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, вони не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Отже, вказане свідчить про обґрунтоване нарахування позивачу податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у розмірі 61961,06 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0304915-2409-2409-UA73040170000011490 від 25.05.2024, винесено Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").
В силу приписів підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно з підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Статтею 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи.
Положеннями пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України врегульовано, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Пунктом 55.1 статті 55 Податкового кодексу України регламентовано, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Крім того, згідно з абзацом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, що не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Положеннями підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з пунктом 266.5.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Колегія суддів звертає увагу, що до об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі одночасного існування трьох умов, а саме якщо власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, третя - об`єкти не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
В свою чергу, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за позивачкою зареєстровано право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами будівлі сільськогосподарського призначення (код за ДК 018-2000-1271), які знаходяться за адресою: Чернівецька область, Сокирянський район, ст. Романківці, вул. Залізнична, 18-с.
Опис об`єкта: адмінбудівля літ. А загальною площею 78,80 кв.м., склад літ. Б (код за Д 018-2000-1271.9) загальною площею 171.70 кв.м., свинарник літ. В (код за ДК 018-2000-1271.1) загальною площею 44,20 кв.м., склад літ. Г (код за ДК 018-2000-1271.9) загальною площею 330,22 кв.м., пандус літ.а, пандус літ.а’, склад літ. Д (код за ДК 018-2000-1271.3) загальною пощею 438.80 кв.м., пандус літ. а’’, склад літ. Е (код за ДК 018-2000-1271.3) загальною площею 477,60 кв.м., пандус літ. а’’’, вбиральня літ. Ж, ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, криниця №4, вагова №5, площадка №6.
Тобто, вказані будівлі є об`єктами нерухомості (будівля, споруда) призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Також, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи не встановлено, а відповідачем не надано доказів (в межах ч.2 ст.77 КАС України), що вказані об`єкти здаються власником в оренду, лізинг, позичку.
Отже, в даному випадку спір стосується виключно того аспекту, чи являлась позивачка як фізична особа у спірний період сільськогосподарським товаровиробником для цілей застосування пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані ще у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31 грудня 2021 року), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
1 січня 2022 року набрав чинності Закон від 30 листопада 2021 року №1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу".
Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року ;2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".
Згідно з статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.
Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у згаданій вище постанові від 21 травня 2024 року у справі №600/5153/23.
Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку в спірний період мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Таким чином, визначальним для вирішення цієї справи є встановлення обставин належності позивача до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, як вже наголошувалось судом вище, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносять лише тих осіб, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання тощо.
Тобто, у спірному випадку значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме – чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
У постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 Верховний Суд вказав, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
При цьому, надані позивачем докази не містять належної інформації щодо предмета доказування, зокрема, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю. В даному випадку позивачем до позовної заяви надано, що в неї знаходяться у власності та оренді землі сільськогосподарського призначення. Також, суд апеляційної інстанції здійснив запит та отримав відповідь №2485575 від 19.03.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованою фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, з якою встановлено подачу позивачем податкових декларацій платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні та доходи від інших осіб, однак з даного документа неможливо встановити чи отримані вказані доходи саме з діяльності, як сільськогосподарського товаровиробника.
В свою чергу, наявність у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника (без надання доказів останнього).
Поряд з цим, свого процесуального обов`язку щодо доведення спірних обставин справи позивач не виконала та будь-яких доказів того, що вона безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять і таких судом не встановлено.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу, оскільки у справі, яка розглядається, позивачем не доведено обставин використання належних їй об`єктів нерухомості у межах сільськогосподарської діяльності як сільськогосподарським товаровиробником.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.