Справа № 284/170/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І. , 
з секретарем судового засідання Левківською В.І., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції у Житомирській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову від 25.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4148036 складену поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт.Народичі) відділу поліції Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції Хильман С.А. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та закрити провадження у справі; стягнути із Головного управління Національної поліції України в Житомирській області на користь позивача понесені судові витрати за надані юридичні послуги в розмірі 6000 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 25.02.2025 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №41480936 поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт.Народичі) відділу поліції Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції Хильман С.А. притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за те що він ніби-то 25.02.2025 року біля 15 год. 32 хв. на трасі смт.Народичі - с.Ласки, керуючи автомобілем ГАЗ бенз НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.7 – об`їзд перешкоди з правого боку, чим порушив п.4.8 г. в ПДР України / порушення вимог наказових знаків. Позивач вважає зазначену постанову протиправною, винесеною з порушеннями норм процесуального та адміністративного права татакою, що яка підлягає скасуванню. Дійсно 25 лютого 2025 року біля 15 год. 32 хв. на трасі смт.Народичі - с.Ласки позивач керував автомобілем ГАЗ бенз НОМЕР_1 , при цьому в якості пасажира в авто знаходився житель м.Овруч ОСОБА_2 , який був свідком зазначених подій. Будь-яких порушень правил дорожнього руху позивач не скоював і керував автомобілем безпосередньо відповідно до вимог наявних дорожніх знаків. Працівники поліції зупинили його транспортний засіб вже після виїзду із населеного пункту Народичі поза межами будь-яких дорожніх знаків. Після надання працівникам поліції документів, ними була винесена оскаржувана постанова, при цьому будь-які пояснення позивача та пояснення пасажира ОСОБА_2 до уваги не брались, відеоспостереження проводилось з порушеннями діючого законодавства на відеокамеру не зареєстровану належним чином та лише після того як позивач висловив свої заперечення щодо неправомірних дій працівників поліції. Між тим доказів наявності адміністративних правопорушень в діях позивача поліцейськими встановлено не було. Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. У даному випадку за змістом ч.7 ст.258 КУпАП, співробітник поліції не був зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції. В той же час в порушення вимог норм чинного законодавства, незважаючи на те, що позивач не погоджувався із надуманим працівниками поліції правопорушенням, протоколу про адміністративне правопорушення складено не було, пояснення позивача до постанови не приєднані, як не взяті до уваги і пояснення свідка наявного в автомобілі пасажира. При цьому не є належним доказом усні твердження працівника поліції, озвучені позивачу. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, рапорт або протокол та рапорт, так як позивач не погоджувався із вчиненням ним правопорушенням. Як йому стало відомо, працівниками поліції, окрім оскаржуваної постанови, не складали жодні матеріали взагалі. Будь-яких пояснень та додатків до постанови, не надано для ознайомлення позивачу як правопорушнику, незважаючи на заперечення щодо відсутності в його діях складу адмінправопорушення. За таких обставин позивач вважає, що факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, поліцейським не доведений. У даній конкретній справі, за відсутності доказів вини, за наявності обґрунтованих клопотань позивача, більш доречним було б витрачання часу на заходи превентивної та профілактичної роботи. Натомість працівниками поліції вчинені дії, які були явно сумнівними з юридичної точки зору, виглядали небезсторонньо (упереджено), недобросовісно, нерозсудливо, без дотриманням принципу рівності перед законом, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте рішення. Наявність у діях позивача складу правопорушення підтверджується тільки постановою у справі про адміністративне правопорушення від 25.02.2025 року серії ЕНА №4148036, що не є достатнім доказом для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП. Отже, на переконання позивача, відповідачем у оскаржуваній постанові не зазначено жодних доказів (пояснення свідків, тощо) на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною ч.1 ст.122 КУпАП. Крім того, відповідачем не відібрано навіть письмового пояснення особи, яка притягується до відповідальності та пояснень свідка ОСОБА_3 . Також, інспектором при розгляді справи, було порушено право на захист, оскільки позивачу не роз`яснено ст.63 Конституції України та право на присутність правозахисника. З приводу оскаржуваної постанови для надання позивачу правничої допомоги між ним та адвокатом Хаюк С.М. був укладений договір про надання правової допомоги від 05.03.2025 року. Згідно з актом здачі-прийняття наданих юридичних послуг від 06.03.2025 року адвокатом надані юридичні послуги на суму 6000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідача Головне управління Національної поліції у Житомирській області надав відзив на адміністратвинйи позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів безпідставності та необгрунтованості вимог, вказуючи зокрема на те, що доказом встановлення вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху є винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адмінстративне правопорушення та відеодокази. Позивачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення поліцейським вимог Закону України «Про Національну поліцію» при здійсненні відеозапису, що може бути підставою для виключення такого електронного доказу з числі доказів у розумінні ст.251 КУпАП. Однак, згідно з відповіддю відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 14.05.2025 року за вих. № 84837-2025 при перевірці відеозаписів з портативних нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) MOTOROLA VB 400 поліцейських, а саме поліцеського СПД № 1 відділу поліції № 1 Коростенського РУП у Житомирській області старшого серджанта поліції Хильмана Сергія Анатолійовича, який виносив постанову серії ЕНА № 4148036 від 25.02.2025 року на ОСОБА_1 , в базі відсутні, у заязку з тим, що відповідно до наказу № 26 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки відеозапису» дані відео з портативних нагрудних відеореєстраторів зберігаються 30 діб, тому неможливо копіювати відеозапис, який мав місце 25.02.2025 року. Водночас переглядом відео із відеореєстратора службового автомобіля установлено, що на ньому зафіксовано рух автомобіля марки ГАЗ та його подальшу зупинку на вимогу поліцейських. Твердження позивача про неправомірні дії поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки бідь-яких доказів таких дій суду не недано. Відповідачем правомірно винесено оскаружвану постанову. Окрім того, представником позивача не доведено розміру понесених витарт позивачем на правничу допомогу адвоката, позивачем не долучено до позову докумеів, підтверджуючих понесення ним судових витрат, зокрема квитанції щодо сплати витрат на правничу допомогу у сумі 6000 грн.
Суд, розглянувши подані сторонами заяви по суті спору, документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги сторін та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Судом встановлено, що 25.02.2025 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4148036 поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт.Народичі) відділу поліції Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції Хильман С.А., позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., по факту того, що 25.02.2025 року біля 15 год. 32 хв. на трасі смт.Народичі - с.Ласки, керуючи автомобілем ГАЗ бенз НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 4.7 – об`їзд перешкоди з правого боку, чим порушив п.4.8 г. в ПДР України / порушення вимог наказових знаків.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст.9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).
Положення ст.22 КУпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентовано главою 22 КУпАП.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.
Разом з цим, згідно ч.7 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, даною постановою зазначено: судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Між тим доказів наявності адміністративного правопорушення в діях позивача поліцейськими встановлено не було. 
Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. 
Позивач у позові стверджує, що відразу на місці зупинки його транспортного засобу не погоджувався із надуманим працівниками поліції правопорушенням, заперечував факт вчинення ним правопорушення та надав пояснення. В його транспортному засобі був присутній пасажир ОСОБА_2 , який також міг надати пояснення як свідок про відсутність будь-яких порушень. Однак, працівниками поліції не складалися жодні інші матеріали, окрім оскаржуваної постанови, у справі про адміністартвине правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП. Всупереч ч.7 ст.258 КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським складено не було, пояснення позивача до постанови не приєднані, як і не відібрані пояснення від свідка - наявного в автомобілі пасажира ОСОБА_2 .
Дійсно будь-яких пояснень та додатків до постанови, матеріали справи не містять та сторонами суду не надано. 
Відповідачем в заперечення доводів позивача до відзиву на позов додано DVD-R диск, на якому міститься відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля за 25.02.2025 року. При цьому відеозапис з портативного нагрудного відеореєстратора (бодікамери) поліцейського відсутній. 
Переглядом відеозапису із відеореєстратора службового автомобіля судом встанволено, що на ньому зафіксовано рух автомобіля марки ГАЗ та його подальшу зупинку на вимогу поліцейських. При цьому скоєння водієм порушення Правил дорожнього руху України не вбачається.
Відповідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст.74 КАСУ).
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.
Конституційний суд України зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).
Також суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.
Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з`ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Керуватися попереднім спостереженням певних подій за відсутності доказової бази така особа не має права.
Це пов`язано з тим, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
За таких обставин, факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не доведено.
За змістом п.8 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Разом з тим, це не є основною функцією цього центрального органу виконавчої влади. Головна функція поліції служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (стаття 1).
Реалізація цієї функції не може полягати виключно у поставленні мети притягнення особи до відповідальності, пріоритетними є підтримання публічної безпеки і порядку, забезпечення охорони прав і свобод людини. З цією метою Національна поліції України здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Доведення наявності у діях позивача складу правопорушення тільки постановою у справі про адміністративне правопорушення від 25.02.2025 року серії ЕНА №4148036, в якій не зазначено жодних доказів (пояснень свідків, тощо) на підтвердження винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною ч.1 ст.122 КУпАП, не є достатнім для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
В п.39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції.
Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Згідно зі ст.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно статті 293 КУпАП, під час розгляду справи про оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення перевіряється законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень, зокрема скасування постанови і закриття справи.
Пунктом 3 ч.3 ст.286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Тому, оцінивши наявні у справі докази, враховуючи обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності та те, що при винесенні оскаржуваної постанови допустимих належних та достатніх доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. Позовні вимоги в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4148036 від 25.02.2025 року, складеної поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт.Народичі) відділу поліції Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції Хильман С.А. щодо ОСОБА_1 , та закриття провадження у справі, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання вказаної постанови протиправною, то в цій частині у задоволенні позову слід відмовити, оскільки ч.3 ст.286 КАС України таких повноважень місцевого загального суду не містить.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
У позові позивач також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за надані юридичні послуги в розмірі 6000 грн., обгрунтовуючи обставини надання йому правничої допомоги та понесення ним витрат фактами укладення з адвокатом Хаюком С.М. договору про надання правової допомоги від 05.03.2025 року та підписання акту здачі-прийняття наданих юридичних послуг від 06.03.2025 року на суму 6000 грн. 
Статтями 132, 134 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 виснувала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З наданих позивачем суду копій договору про надання правової допомоги 05.03.2025 року та акту здачі-прийняття наданих юридичних послуг за договором про надання правової допомоги 05.03.2025 року від 06.03.2025 року, вбачається, що адвокат Хаюк С.М. передав, а замовник ОСОБА_1 прийняв послуги на суму 6000 грн., а саме: 1.Ознайомлення з матеріалами справи, діючим законодаством, надання консультацій, роз`яснень відповідно до діючого законодавства України з правових питань – 2 години по 1000 грн., на загальну суму 2000 грн., 2. Складння позовної заяви згідно договору про надання правової допомоги, вивчення судової практики – 4 години по 1000 грн., на загальну суму 4000 грн. 
Однак, позивачем не надано суду квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу чи касового чеку, про дійсну сплату позивачем коштів в загальній сумі 6000 грн. на користь адвоката. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.134, 139, 241-246, 255, 257, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задоволити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4148036 від 25 лютого 2025 року, винесену поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (с-ще Народичі) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції Хильман С.А., якою за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, до ОСОБА_1 , застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.
Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 . 
В задоволенні решти вимог відмовити.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.04.2026 року. 

Суддя:	  	В.  І.  Вачко