Справа № 638/96/26
Провадження № 2/638/72/26
РІШЕННЯ
Іменем України
17 квітня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просила суд стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 292333,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Citroen C3 AirCross, днз НОМЕР_1 . 10.10.2025 о 15 год. 42 хв. на перехресті рівнозначних доріг, а саме вулиці Клочківської та Соборного узвозу, з вини ОСОБА_3 відбулася ДТП, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Шкода, завдана позивачу, відповідно до розрахунку відновлювального ремонту авторизованого дилера Citroen в м. Харкові ТОВ «Афто граф Ф» складає 542284 грн. Постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності. Автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , не був забезпечений полісом ОСЦПВ. Позивач отримала від МТСБУ страхове відшкодування у розмірі 249950,50 грн. 
У зв`язку відсутність страхового полісу та добровільного відшкодування шкоди заводної відповідачем, позивач звернулась до суду з цим позовом за захистом порушеного права.
Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, проте представник ОСОБА_3 – адвокат Князєв В.О. подав письмові пояснення, в яких зазначив, що спірні правовідносини мають деліктний характер, тому підстав для солідарного стягнення з відповідачів коштів за відшкодування матеріальної шкоди немає.
Ухвалою суду від 07 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , про зменшення позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивача Волков Іван Миколайович позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Князєв Віктор Олександрович проти позовних вимог заперечував. Зазначив, що позивачем неправильно визначені правові підстави позову, зокрема норми, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Крім того представник зазначив, що позивачем до позовної заяви не долучено копії постанов Верховного Суду, на які він посилається у позові, а суд не має права самостійно збирати докази та ознайомлюватися зі змістом цих постанов.
Відповідач ОСОБА_3 підтримав свого представника, проти позову заперечував. Підтвердив, що на час ДТП автомобіль під його керуванням не був застрахованим.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Citroen C3 AirCross, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
10.10.2025 о 15 год. 42 хв. на перехресті рівнозначних доріг, а саме вулиці Клочківської та Соборного узвозу, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz ml 63, державний номерний знак НОМЕР_4 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу автомобілю Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_5 , внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів та автомобілів Citroen aircross, державний номерний знак НОМЕР_6 та Honda accord, державний номерний знак НОМЕР_7 , чим порушив п.16.11 ПДР України.
Зазначені обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2025 року у справі № 638/20514/25, яка набрала законної сили 22 листопада 2025 року, та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Цією ж постановою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченою ст. 124 КУпАП.
Відповідно до рахунку № 0000001628 від 26 листопада 2025 року до платіжної вимоги № К250000299 від 23.10.2025, виданого ТОВ «АВТО ГРАФ Ф», вартість відновлювального ремонту автомобіля C3 AIRCROSS VIN НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ, складає 542284,00 грн.
Сторонами визнається, що на час ДТП Mercedes-Benz ml 63, державний номерний знак НОМЕР_4 , не був забезпеченим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля.
Отже, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , які виразилися у порушенні Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 завдано майнової шкоди у розмірі 542284 грн. Вина ОСОБА_3 у заподіянні позивачу шкоди підтверджується постановою суду від 11.11.2025, яка набрала законної сили, а розмір заподіяної шкоди у підтверджується рахунком № 0000001628 від 26.11.2025.
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів ані на спростування своєї вини у заподіянні шкоди позивачі, ані щодо наявності обставин, які звільняють його від відшкодування шкоди, ані на спростування розміру заподіяної ним шкоди, зокрема відповідного висновку експерта.
З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ сплатило ОСОБА_1 регламентну виплату у розмірі 250000,00 грн, тобто у максимальному розмірі, передбаченому підп. 2 п. 5 ст. Розділу VI. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, ОСОБА_3 як особа, винна у заподіянні шкоди, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (542284,00 грн) та здійсненою МТСБУ регламентною виплатою (250000,00 грн), тобто відшкодувати шкоду у розмірі 292284,00 грн.
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів відшкодування позивачу заподіяної шкоди у вказаному розмірі в добровільному порядку.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог до ОСОБА_3 у цій частині. 
Суд зазначає, що позивач при визначенні сума відшкодування у розмірі 292333,50 грн помилково враховував 49,50 грн комісії, сплаченої позивачем банку при зарахуванні коштів на її банківську картку, які не підлягають стягненню з відповідача, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги частково, та стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача встановленому судом та підтверджену відповідними доказами різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди та здійсненою МТСБУ регламентною виплатою, тобто грошові кошти у розмірі 292284,00 грн.
Щодо позовних вимог про солідарне стягнення майнової шкоди з ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище, відповідно до частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Аналіз змісту наведеного пункту Правил дорожнього руху і частини другої статті 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить до висновку, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Доказів того, що на час ДТП ОСОБА_3 не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не мав реєстраційного документа на транспортний засіб, переданий йому власником, матеріали справи не містять. Відтак, саме ОСОБА_3 є володільцем транспортного засобу і несе відповідальність за завдання шкоди.
Отже, належним відповідачем у справі є лише ОСОБА_3 , тоді як ОСОБА_2 є неналежним відповідачем.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.
Щодо доводів представника відповідача про те, що суд не може самостійно досліджувати зміст постанов Верховного Суду, на які посилається позивач проте не надає роздруківки таких постанов, враховуючи заборону суду у змагальному процесі збирати за власною ініціативою докази, то вони є неспроможними, оскільки правові висновки Верховного Суду не є доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Щодо доводів представника відповідача про неправильне визначення позивачем правових підстав позову, то суд зазначає, що позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме задовольняє з частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 292284,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та відмовляє у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 49,50 грн у зв`язку з їх необґрунтованістю, а також відмовляє у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2922,84 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі 292284,00 грн (двісті дев`яносто дві тисячі двісті вісімдесят чотири гривні 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 - відмовити.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 2922,84 грн (дві тисячі дев`ятсот двадцять дві гривні 84 копійки).
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 17 квітня 2026 року.

Суддя     І.П. Латка