П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9709/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П., 
судді – Джабурія О.В.,
судді – Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса Міністерства у справах ветеранів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні суддею Андрухівим В.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства у справах ветеранів України (далі – Відповідач, Мінветеранів) із вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Мінветеранів щодо не зазначення у відповіді № 5504/1/3.3-25 від 14.03.2025 року запитуваної заявою від 09.02.2025 року інформації про банківські установи України, які надають позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам;
- зобов`язати Мінветеранів повторно розглянути заяву від 09.02.2025 року та надати всебічну та об`єктивну відповідь на запитуване питання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 року адміністративний позов задоволено, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Мінветеранів щодо не зазначення у відповіді № 5504/1/3.3-25 від 14.03.2025 року, запитуваної заявою ОСОБА_1 від 09.02.2025 року, інформації про банківські установи України, які надають позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам;
- зобов`язати Мінветеранів повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2025 року та надати всебічну та об`єктивну відповідь на запитуване питання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що відповідь Мінветеранів на запит Позивача не містить запитуваної інформації, оскільки відповідь була надана відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та містила в собі роз`яснення про порядок реалізації права на отримання пільгової позики згідно з Законом № 3551-ХІІ та Порядку № 449 та вказувала, що рішення щодо позики ухвалюються виключно банками. На думку скаржника, не наведення конкретного переліку банків, що надають пільгові позики, не є порушенням, оскільки повноваження та обов`язок вести такий перелік у Мінветеранів відсутні, про що Позивач був повідомлений; законодавство не передбачає обов`язку існування такого переліку; Мінветеранів невідомо про державний орган, який володіє таким переліком, та якому згідно висновків суду першої інстанції мало бути переслано звернення Позивача, оскільки такого органу не існує. Незгода Позивача з юридичним висновком або формою відповіді не може бути підставою для визнання бездіяльності протиправною.
06.01.2026 року за допомогою системи «Електронний суд» Позивач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому йдеться про законність оскаржуваного судового рішення, прийнятого з урахуванням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а також із повним з`ясуванням усіх обставин, які мали значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач на підставі ч. 2 ст .15, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» звернувся до Прем`єр-міністра України Шмигаля Д.А. із письмовою заявою, в якій просив:
1. Прийняти заяву до розгляду та розглянути її особисто, відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» враховуючи статус заявника, як особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи у термін 15 діб після отримання та реєстрації;
2. Повідомити, які банківські установи України надають позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам.
Листом від 14.03.2025 року за № 5504/1/3.3-25 Міністерство у справах ветеранів України на виконання доручення Прем`єр-міністра України Д. Шмигаля від 13.02.2025 року № Л-3262/15-25/1 та відповідно до листа Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України від 13.02.2025 року № Л-3244/15-25/1 розглянуло звернення Позивача стосовно інформування про перелік банківських установ, які надають ветеранам війни позику на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків, та в межах компетенції повідомило наступне:
«Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 19 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон) визначено, що особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняні до них особи мають право на одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм надання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок, передбаченої статтями 12-16 Закону, визначений Порядком надання позики ветеранам війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.2019 № 449 (далі – Порядок).
Пунктами 2-6 Порядку визначено наступне.
Право на отримання позики мають учасники бойових дій (стаття 6 Закону), особи з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 Закону), учасники війни (стаття 9 Закону), члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (стаття 10 Закону), члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (стаття 10-1 Закону), та особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 11 Закону).
Позика надається банками на умовах, визначених договором.
Позика надається у національній валюті та погашається протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва або згідно з договором.
Банки розглядають звернення осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, за наявності в них посвідчення, зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни». Розміри позики визначаються банками.
Одночасно повідомляємо, що відповідно до частини першої та другої статті 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України.
Банк самостійно визначає напрями своєї діяльності і спеціалізацію за видами послуг.
Частиною четвертою статті 5 цього Закону визначено, що органам державної влади і органам місцевого самоврядування будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно з абзацом сьомим частини першої статті 6 Господарського кодексу України також встановлена заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Відповідно до Положення про Міністерство у справах ветеранів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1175 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 № 276), Мінветеранів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України і не наділене повноваженнями щодо акумулювання інформації стосовно банківських установ, які надають позику згідно Порядку».
Не погодившись із зазначеною відповіддю Мінветеранів, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність Відповідача щодо не зазначення у відповіді, запитуваної Позивачем інформації, оскільки у наданій відповіді не зазначено, чи володіє або не володіє Відповідач запитуваною інформацією та Відповідачем не вчинено дій, в залежності від наявності чи відсутності у нього запитуваної інформації та повноважень на її отримання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду попередньої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Як визначено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій (ст. 9 Закону України «Про інформацію»
Основними видами інформаційної діяльності є створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорона та захист інформації (ст. 9 Закону України «Про інформацію»).
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм ст. 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України «Про звернення громадян».
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У статті 3 Закону України «Про звернення громадян» зазначені терміни, що вживаються в цьому Законі, зокрема:
- під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги;
- заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Тобто, з наведеної норми слідує, що особа у власному зверненні має самостійно визначити та зазначити спосіб, в який суб`єкт владних повноважень зобов`язаний повідомити про результати розгляду такого, та у разі необхідності зв`язатись з заявником.
За приписами абз. 7 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну (ч.ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»).
Як вбачається з матеріалів справи, заява Позивача від 09.02.2025 року за своїм змістом відповідає заяві, яка надіслана в порядку Закону України «Про звернення громадян», а відтак і відповідь на таку заяву Відповідач мав надати з дотриманням вимог цього Закону.
При цьому, в цій заяві Позивач просив повідомити його, які саме банківські установи України надають позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам.
Проте, в даному випадку, відсутні беззаперечні підстави для твердження про доведення Відповідачем про наявність чи відсутність у Мінветеранів відомостей щодо запитуваної Позивачем інформації.
Натомість, у відповіді на звернення Позивача Відповідачем процитовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та роз`яснено про порядок реалізації права на отримання пільгової позики згідно із Законом № 3551-ХІІ та Порядком № 449.
Тобто, з наданої Відповідачем відповіді не вбачається відомостей про наявність чи відсутність у Відповідача запитуваної інформації.
В свою чергу, як вірно зазначено судом першої інстанції, якщо Відповідач запитуваною інформацією володіє, вона має бути надана Позивачу на його звернення.
Якщо ж Відповідач такою інформацією не володіє, і питання, порушені у зверненні Позивача, не входять до повноважень Відповідача, то відповідно до приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» таке звернення в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Однак, Відповідачем вказаних дій не зроблено, вказане свідчить про те, що заяву Позивача по суті розглянуто не було.
За таких обставин, не доведення факту з боку Відповідача розгляду заяви Позивача по суті та повідомлення про результати її розгляду у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян», в який Відповідач зобов`язаний письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, свідчить про порушення права Позивача на отримання відповіді на звернення, відтак Відповідачем допущено протиправну бездіяльність.
Враховуючи, що станом на час розгляду справи відсутні відомості щодо розгляду заяви Позивача по суті, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву Позивача та надати всебічну та об`єктивну відповідь на запитуване питання.
Стосовно доводів апелянта, колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані, оскільки такі доводи фактично покладені в якості відповіді на звернення Позивача, тобто стосуються суті звернення, що не скасовує обов`язок Відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян» письмово повідомляти про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька