П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 946/5596/25	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Ізмаїл;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
23.02.2026 року;
Головуючий в 1 інстанції: Смокіна Г.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Градовського Ю.М.
– Казанчук Г.П.
За участю: секретаря – Недашковської Я.О.
представника апелянта – Максименко О.А.
представника відповідача – Юдін М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
скасувати постанову помічника начальнику відділу – начальника відділення моніторингу обстановки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 16.07.2025 року №267859 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 202 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень;
закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки органу Держприкордонслужби про порушення позивачем прикордонного режиму та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП, є неправомірними та такими, що не відповідають дійсності.
Позивач зауважує на тому, інкриміноване правопорушення виявлене Держприкордонслужбою у межах села Матроска в Ізмаїльському районі Одеської області у місці масового відпочинку (у місці бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), які відповідно до приписів Постанови №1147 не включаються до прикордонної смуги. Поряд з цим, слідуючи до місця свого відпочинку, позивач не допустив на своєму шляху порушень вимог відповідних заборонних чи інформаційно-вказівних дорожніх знаків, у тому числі які б позначали прикордонну смугу.
Позивач також стверджує на тому, що зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення позивача ознайомлено не було, жодних пояснень з приводу обставин правопорушення не відібрано, не повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також позивачеві не було забезпечено право скористатись правовою допомогою.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи, пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону.
Зібрані матеріали (рапорти посадової особи Держприкордонслужби, протокол про адміністративне правопорушення, схема виявлення порушення прикордонного режиму в районі прикордонного знаку №1370), підтверджують обґрунтованість висновків посадової особи Держприкордонслужби про порушення позивачем прикордонного режиму. Суд зауважив на тому, що перебування позивача у межах прикордонної смуги як особи, яка проживає у населеному пункті, розташованому неподалік від прикордонної смуги, не звільняє його від обов`язку мати при собі дозвіл на право перебувати у прикордонній смузі та пред`являти цей дозвіл на вимогу уповноважених осіб Держприкордонслужби.
Поряд з цим, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що протокол про адміністративне правопорушення складений у присутності позивача, у тому числі позивачеві роз`яснено його права та повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи викладене у сукупності, суд першої інстанції визначив, що притягнення позивача відбулось за наявності правових підстав та обґрунтовано, з дотриманням установленого законом порядку, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Постанови №1147 та обставинам справи, помилково залишено поза увагою те, що виявлене Держприкордонслужбою правопорушення мало місце у межах села Матроска в Ізмаїльському районі Одеської області та біля бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які відповідно до приписів Постанови №1147 не включаються до прикордонної смуги. Поряд з цим, як на шляху слідування до місця відпочинку так і у цьому ж місці позивач не допустив порушень вимог відповідних заборонних чи інформаційно-вказівних дорожніх знаків, які б позначали прикордонну смугу.
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 .
14.07.2025 інспектором прикордонної служби 1 категорії ВМО ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б)штаб-сержантом ОСОБА_3 складено у відношенні ОСОБА_1 протокол №381984 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП.
Згідно вказаного протоколу, 14.07.2025 о 15:40 годин близько 1500 м від прикордонного знаку №1370 1800 м від лінії державного кордону, канал Велика Репіда, ділянка відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) було виявлено Граму ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме перебував в прикордонній смузі без відповідного дозволу органу охорони кордону, чим порушив вимоги пункту 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року №1147.
Також, у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 202 КУпАП, відбудеться в приміщенні ВПС «Ізмаїл» 16.07.2025 о 15:00 годині.
З протоколом про адміністративне правопорушення позивача ознайомлено під розпис. Також, у протоколі позивачем засвідчено роз`яснення йому прав, передбачених частиною 1 статті 63 Конституції України та частиною 1 статті 268 КУпАП, відсутність пояснень з приводу обставин правопорушення та відсутність необхідності для звернення за правовою допомогою.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, Держприкордонслужбою 16.07.2025 винесено постанову №267859 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.
Не погоджуючись з правомірністю та обґрунтованість адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
У статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
В контексті спірних правовідносин слід враховувати, що відповідно до статті 22 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 №1777-XII з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.
Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.
Згідно статті 23 Закону №1777-XII у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.
Статтею 24 Закону №1777-XII передбачено, що дозвіл на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу надає і здійснює у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку відповідний орган Державної прикордонної служби України.
Наведені норми Закону №1777-XII кореспондуються із приписами Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147.
Поряд з цим, пунктами 1, 2-1 Постанови №1147 установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
Установлено спеціальний прикордонний режим та заборонити вільний в`їзд, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону, в межах земельних ділянок шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів, які надано в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.
За визначенням, наведеним у підпункті 3 пункту 2 Положення №1147 прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Відповідно до пункту 7 Положення №1147 громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Особи, зазначені у пунктах 7, 8 Положення №1147, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (пункт 10 Положення).
З метою отримання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу особа має право звернутися до відповідного органу Державної прикордонної служби із зазначенням у зверненні інформації, визначеної в частині другій статті 24 Закону України «Про державний кордон України».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи, пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону, такий дозвіл видається відповідним органом Державної прикордонної служби за зверненням осіб із зазначенням у зверненні інформації, визначеної в частині другій статті 24 Закону України «Про державний кордон України».
Поряд з цим, згідно пункту 13 Положення №1147, у межах прикордонної смуги з дотриманням вимог законодавства про дорожній рух установлюються дорожні знаки "Початок прикордонної смуги", "Кінець прикордонної смуги", у межах контрольованого прикордонного району - "Початок контрольованого прикордонного району", "Кінець контрольованого прикордонного району", а на дорогах, які безпосередньо простягаються до державного кордону (за винятком доріг до встановлених пунктів пропуску через державний кордон), встановлюється знак "В`їзд заборонено".
Обладнання доріг і вулиць зазначеними дорожніми знаками та їх утримання провадиться власниками доріг і вулиць або уповноваженими ними органами у сфері дорожнього руху, а контроль за експлуатацією цих дорожніх знаків здійснюється органами Національної поліції.
З метою запобігання випадкам незаконного перетинання державного кордону громадянами України, іноземцями та особами без громадянства під час їх пересування в межах прикордонної смуги Державна прикордонна служба може встановлювати інформаційно-попереджувальні таблички "УВАГА! Державний кордон України. Прохід заборонено" в порядку, що встановлюється МВС.
Знак 5.84 «Початок прикордонної смуги» - в`їзд на територію, де діють особливі умови дорожнього руху, передбачені пунктом 2.4-3 Правил дорожнього руху. Знак встановлюють на фактичній межі території селищної, сільської ради, прилеглої до державного кордону або до берегів прикордонних річок, озер та інших водойм.
Знак 5.85 «Кінець прикордонної смуги» встановлюють на фактичній межі території селищної, сільської ради, прилеглої до державного кордону або до берегів прикордонних річок, озер та інших водойм.
Знак 5.86 «Початок контрольованого прикордонного району» - в`їзд на територію, де діють особливі умови дорожнього руху, передбачені пунктом 2.4-3 Правил дорожнього руху.
Знак 5.87 «Кінець контрольованого прикордонного району» - виїзд з території, де діють особливі умови дорожнього руху, передбачені пунктом 2.4-3 Правил дорожнього руху.
Як свідчать обставини справи, правопорушення позивачем, передбачене частини 1 статті 202 КУпАП, виявлене за межами його місця проживання, у тому числі не у безпосередньому місці відпочинку.
На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем надано рапорт старшого зміни прикордонних нарядів інспектора прикордонної служби вищої категорії начальника групи інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_4 від 14.07.2025, рапорт інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) штаб-сержанта ОСОБА_5 від 14.07.2025, протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 381984 від 14.07.2025, складений інспектором прикордонної служби й категорії ВМО ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) штаб-сержанта ОСОБА_5 , схема виявлення порушення прикордонного режиму ОСОБА_1 14.07.2025 в районі прикордонного знаку № 1370.
В порушення ж вимог пункту 7 Положення №1147 відповідного дозволу, наданого органом ДПСУ на право перебування в межах прикордонної смуги, позивач не надав.
Той факт, що позивач перебував у межах прикордонної смуги як особа, яка проживає у населеному пункті, який розташований неподалік від прикордонної смуги, не звільняє його від обов`язку мати при собі відповідний дозвіл на право там перебувати та на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби зобов`язаний його пред`являти.
Обов?язкового встановлення знаків початку та кінця прикордонної смуги у місці виявлення позивача та по ходу руху останнього до місця його виявлення законом не передбачено.
Також, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення у його присутності працівники прикордонної служби не складався, з правами відповідно до вимог статті 63 Конституції України та правом на захист ознайомлений не був, у тому числі не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Як вже зазначалось вище, з протоколом про адміністративне правопорушення позивача ознайомлено під розпис. Також, у протоколі позивачем засвідчено роз`яснення йому прав, передбачених частиною 1 статті 63 Конституції України та частиною 1 статті 268 КУпАП, відсутність пояснень з приводу обставин правопорушення та відсутність необхідності для звернення за правовою допомогою.
Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення у повному обсязі.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2026 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: Ю.М. Градовський 

Г.П. Казанчук