ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/521/26
2-а/0187/5/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в селищі Петриківка за правилами, передбаченими статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -
ВСТАНОВИВ:
23.03.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 22.03.2026) до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідачі), якою позивач просить суд:
1. Постанову Відповідача від 16.03.2026 № R4l9160 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України – скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача – закрити.
Позов подано адвокатом Щербиною Максимом Володимировичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №22 від 15.12.2020), який діє на підставі ордеру серії АР № 1281118 від 23.02.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не був належним чином повідомлений про виклик до ТЦК на 27.01.2026 року, оскільки рекомендований лист із повісткою № 5958016 був повернутий АТ «Укрпошта» відправнику передчасно (27.12.2025), з порушенням встановленого 3-денного терміну зберігання для листів з позначкою «Повістка ТЦК». Також позивач вказує на відсутність складу правопорушення, оскільки він оновив персональні дані 19.08.2025 року, має ІІІ групу інвалідності та право на відстрочку, а відповідач мав можливість отримати необхідні дані з державних реєстрів без надсилання повістки.
Ухвалою суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні та повідомлено учасників про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст. 268 КАС України. Також зобов`язано відповідача, до 09.04.2026 надати суду завірені належним чином копії доказів (інформації):
1.матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно позивача.
2.Надати інформацію щодо того, які саме дані позивача підлягали уточненню, чи були вони уточнені в установленому порядку, а також чи використовувалися дані з відповідних інформаційно-комунікаційних систем (реєстрів) для отримання необхідних відомостей без безпосереднього залучення особи.
08.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Позиція суб`єкта владних повноважень обґрунтована тим, що повістка про виклик була надіслана позивачу належним чином. Відповідач зазначає, що згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, відмітка поштового оператора про відсутність особи за адресою повідомленого місця проживання є належним підтвердженням оповіщення особи. Також сторона відповідача стверджує, що наявність у особи статусу особи з інвалідністю не звільняє її від обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення облікових даних та оформлення відстрочки у встановленому законом порядку. До відзиву додано копію облікової картки до військового квитка на ім`я позивача та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (штриховий ідентифікатор R067058518180). З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
У зв`язку з неповним виконанням відповідачем вимог ухвали від 31.03.2026 у частині витребування доказів, розгляд справи було відкладено до 20.04.2026.
10.04.2026 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.
16.04.2026 від відповідача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. У цій заяві відповідач послався на перелік персональних даних, визначений ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», що вносяться до Реєстру, та зазначив, що повне оновлення й актуалізація відомостей можливі лише за умови особистої явки громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відповідач наголосив, що електронна взаємодія між державними реєстрами лише доповнює інформаційну базу, проте не звільняє особу від обов`язку самостійно актуалізувати свої дані та з`явитися за викликом. За твердженням суб`єкта владних повноважень, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стала саме неявка позивача за повісткою на визначену дату - 27.01.2026, що підтверджує факт невиконання мобілізаційних обов`язків.
У судове засідання, призначене на 20.04.2026, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Згідно даних Резерв+ (сформовано 22.02.2026 дійсний до 22.02.2027) позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Петриківка), має статус військовозобов`язаного та ІІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання (діє) до 01.07.2026. Дата ВЛК 27.11.2024 придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Дата уточнених даних 19.08.2025.
17.12.2025 відповідачем виписано повістку № 5958016 про виклик ОСОБА_1 на 27.01.2026 для уточнення даних (без конкретизації).
Рекомендований лист № R067058518180 (повістка) надійшов до поштового відділення № 39 (с. Чаплинка) 23.12.2025, проте був повернутий відправнику 27.12.2025 з відміткою «адресат відсутній».
13.02.2026 в системі «Оберіг» позивачу автоматично присвоєно статус «в розшуку» через неявку за повісткою.
11.03.2026 позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції, де отримав повідомлення № 507 про розгляд справи 16.03.2026.
16.03.2026 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R419160 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно позивача про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Згідно опису обставин, установлених під час розгляду справи, у постанові викладено таким чином: «За результатами з`ясування обставин справи встановлено, що позивач не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
З наданих суду документів встановлено, що оскаржувану постанову позивачем отримано 18.03.2026.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно з ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа(прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлено загальний обов`язок громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках).
Згідно з частиною 3 статті 22 цього ж Закону, військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин, зобов`язані з`явитися на збірні пункти у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають у запасі, зобов`язані прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку або призову на військову службу.
Крім того, частини 3 та 6 статті 14 зазначеного Закону передбачають обов`язок особистого прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік у разі неможливості проходження електронної ідентифікації.
З урахуванням доводів, викладених у відзиві, відповідач зазначив, що позивачу (військовозобов`язаному) було надіслано повістку для уточнення облікових даних, однак останній за викликом не з`явився та причин неявки не повідомив, у зв`язку з чим у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ОБЕРІГ» було сформовано відомості про порушення правил військового обліку.
Також відповідач вказав, що оповіщення військовозобов`язаних здійснюється усіма можливими засобами комунікації, у тому числі засобами мобільного зв`язку, а використання таких засобів після оголошення загальної мобілізації не суперечить вимогам чинного законодавства України та спрямоване на забезпечення обороноздатності держави.
Судом установлено, що 11.03.2026 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 проводилися заходи з оповіщення військовозобов`язаних щодо необхідності явки до ТЦК та СП для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії та подальшого призову на військову службу під час мобілізації. У цей же день було встановлено особу позивача як таку, що підлягає призову, про що його повідомлено та запропоновано прибути до ТЦК та СП, на що він надав згоду.
Разом із тим, на виконання ухвали суду відповідачем не надано належних доказів щодо того, які саме облікові дані позивача підлягали уточненню, чи були вони уточнені у встановленому порядку, а також чи могла відповідна інформація бути отримана шляхом електронної взаємодії з реєстрами без безпосереднього залучення позивача.
Досліджуючи надані докази у їх сукупності, суд встановив невідповідність між відомостями, що містяться в інформаційній системі «Резерв+», та підставами для направлення позивачу повістки і його доставлення до ТЦК та СП.
Як установлено судом, позивач оновив свої облікові дані 19.08.2025 (згідно з відомостями «Резерв+»), пройшов військово-лікарську комісію 27.11.2024 та має встановлену ІІІ групу інвалідності строком дії до 01.07.2026. Таким чином, на момент направлення повістки зазначені відомості вже перебували у розпорядженні відповідача, у тому числі щодо наявності у позивача підстав для відстрочки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Суд зазначає, що обов`язок уточнення облікових даних виникає у разі їх зміни. Водночас відповідач не довів наявності таких змін або необхідності додаткового уточнення.
Крім того, суд бере до уваги, що хоча формально позивач вважається належним чином повідомленим про виклик, фактично він був обмежений у можливості отримати повістку. Зокрема, встановлено, що пересувне відділення поштового зв`язку, яке обслуговує місце проживання позивача, працює лише у визначені дні (вівторок і четвер), тоді як рекомендований лист був повернутий раніше встановленого строку зберігання, що суперечить вимогам п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку та п. 41 постанови Кабінету Міністрів України № 560.
При цьому, маючи у розпорядженні номер мобільного телефону позивача, відповідач не скористався альтернативними способами повідомлення, про можливість застосування яких сам же і зазначав.
Суд виходить із того, що виклик для уточнення облікових даних має переслідувати легітимну мету. Аналіз положень законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також підзаконних нормативно-правових актів свідчить, що такою метою є забезпечення актуальності облікових даних, перевірка стану здоров`я, наявності підстав для відстрочки та визначення мобілізаційних ресурсів.
Водночас відповідачем не доведено, що у конкретному випадку існувала об`єктивна необхідність уточнення даних позивача, які не могли бути отримані з наявних інформаційних систем, зокрема реєстру «ОБЕРІГ».
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, має бланкетний характер та передбачає встановлення конкретного порушення вимог законодавства. Сам по собі факт неявки до ТЦК та СП не є безумовним свідченням такого порушення без встановлення мети виклику, обсягу обов`язків особи та наслідків їх невиконання.
Згідно з приміткою до ст. 210 КУпАП, адміністративна відповідальність не застосовується, якщо необхідні персональні дані можуть бути отримані шляхом електронної взаємодії з іншими реєстрами. У даному випадку відповідач не довів протилежного.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа усвідомлювала протиправний характер своєї поведінки. З огляду на встановлені обставини, зокрема передчасне повернення повістки, наявність у позивача права на відстрочку та відсутність доведеності необхідності уточнення даних, суд доходить висновку про відсутність у діях позивача умислу на порушення правил військового обліку.
За таких обставин, оскаржувана постанова прийнята без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат. 
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 532,48 грн, що підтверджується квитанцією № 8584-BQ7Y-MAAE від 22.03.2026. Сума судового збору розрахована із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки збору у зв`язку з поданням позовної заяви в електронній формі через систему «Електронний суд» відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 532,48 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Постанову № R419160 від 16.03.2026 винесену ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу – скасувати.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце знаходження АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 . 
Повне судове рішення складено та підписано 20.04.2026.

Суддя І.М. Соловйов