ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/15413/24
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 на рапорт про звільнення ОСОБА_1 відповідно до абзацу четвертого п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 відповідно до абзацу четвертого п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся із рапортом до відповідача про звільнення його з військової служби, як особи в якої на утриманні перебуває три і більше дітей віком до 18 років. Проте на свій рапорт позивач отримав відмову з посиланням на те, що він рахується, як незаконно відсутній військовослужбовець, який не з`явився на службу з відпустки за станом здоров`я. Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
04.09.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. №48899/24 відповідно до змісту якого відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що пунктом 144-2 Положення №1153/2008 регламентовано, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Державним бюро розслідувань було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення командира військової частини. 
Після надходження повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 25.07.2024 №151-рс, старшому сержанту ОСОБА_1 призупинено військову службу, на підставі внесення відомостей до ЄРДР від 11.06.2024 №62024240020002114.
Крім того, представником відповідача у відзиві зазначено про те, що з доданих позивачем документів до рапорту від 23.07.2024 за вх. №20897 про звільнення його з військової служби на підставі п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, а саме: з копій свідоцтв про народження дітей, встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_4 - мати.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Звягельської міської ради від 27.12.2022 №609, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено статус дитини-сироти.
Рішенням Виконавчого комітету Чижівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 14.02.2023 №12 встановлено піклування над дитиною-сиротою ОСОБА_2 . Призначено ОСОБА_5 піклувальником над дитиною-сиротою ОСОБА_2 та покладено на піклувальника певні обов`язки. Таким чином, саме на ОСОБА_5 , як на піклувальника – ОСОБА_2 , згідно з чинним законодавством України покладено обов`язок її утримувати, а не на позивача.
05.09.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив вх. №49340/24, відповідно до змісту якої представник позивача проти доводів відзиву заперечує та позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача у відповіді на відзив посилається на те, що у відповіді відповідача від 25.07.2024 на його рапорт, не зазначено чіткої підстави для відмови, а саме, що у позивача на утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років. Крім того, внесені до ЄРДР відомості не є перешкодою для звільнення позивача з військової служби в ЗСУ, крім того, станом на день подання відповіді на відзив, відсутня інформація про притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Також, представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що у відмові військової частини від 25.07.2024 № НОМЕР_3 про задоволення його рапорту, відсутні будь-які відомості про відмову, саме з причини того, що дружина позивача ОСОБА_5 є піклувальником - ОСОБА_2 . Також, враховуючи той факт, що позивач з 15.06.2019 перебуває у шлюбі, фактично проживає разом однією сім`єю із своєю дружиною та ОСОБА_6 , то вказане, на думку представника може вважатися фактом утримання всієї сім`ї позивачем, оскільки дружина позивача з 25.03.2024 фактично є безробітною, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.61) у зв`язку із чим, на думку представника позивача, саме позивач є особою, яка матеріально утримує свою сім`ю.
Відповідно до положень частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 04.07.2024 засобами поштового зв`язку звернувся із рапортом про звільнення до командира Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років (а.с.22-25).
10.07.2024 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, рапорт з наданими до нього додатками був отриманий Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.25).
30.07.2024 на поштову адресу позивача надійшла відповідь від відповідача, яка містила відмову у звільненні позивача з військової служби. Відмова мотивована тим, що позивач з 11.05.2024 рахується, як військовослужбовець, який незаконно відсутній на військовій службі після нез`явлення на службу з відпустки за станом здоров`я (а.с.26).
Вважаючи таку відмову протиправною, а відповідь по рапорту на звільнення не обґрунтованою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною 5 статті 1 Закону №2232-XII встановлено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до абзацу третього частини 6 статті 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначені частиною четвертою цієї статті.
Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався, та діяв станом на час розгляду рапорта.
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Позивачем не заперечується та не спростовано відповідачем, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації.
Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII(в редакції чинній на момент з звернення з відповідним рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом четвертим пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що під час дії воєнного стану: військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Системний аналіз підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Суд звертає увагу, що позивач у рапорті зазначив підставу для звільнення з військової служби, а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 234 Положення №1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Пунктом 1.4 Інструкції №170 встановлено, що загальний строк військової служби військовослужбовця зараховується громадянам України до їх стажу роботи та встановлюється з урахуванням випадків, передбачених пунктами 143, 195, 209 Положення.
До загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.
Відповідно ст.45 Розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Згідно зі статтею 83 Розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтею 84 Розділу III Дисциплінарного статут Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Слід зазначити, що самовільне залишення військової частини це залишення військовослужбовцем місця служби без дозволу командира або неявка вчасно після відпустки/лікування/відрядження, що є порушенням військової присяги, за що передбачені покарання ст.407 Кримінального кодексу України та ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що не виключає дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, проведення службового розслідування та накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення.
У разі підтвердження самовільного залишення військової частини позивачем, до загального строку військової служби не зарахується строк самовільного залишення військової частини, що впливає на грошові виплати позивачу, в тому числі при звільненні.
Судом встановлено, що 13.05.2024 командиром зведеного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за вх. №13980 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт за фактом нез`явлення на службу з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 . 
На підставі зазначеного рапорту наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2024 №1764 призначено службове розслідування за фактом нез`явлення на службу з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 . 
У порядку визначеному Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, керуючись Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 у Військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за результатами якого складено акт службового розслідування.
За результатами акта службового розслідування було видано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2024 №1909 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення на службу з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 », згідно якого, службовим розслідуванням встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 11, 12, 16, 49, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, 11.05.2024 без поважних причин не з`явився на служу з відпустки за станом здоров`я до Військової частини НОМЕР_1 , в пункт її постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ), та по час проведення розслідування до Військової частини НОМЕР_1 не прибув, про своє місце знаходження не повідомив.
Військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_1 не з`явився на службу з відпустки за станом здоров`я в умовах воєнного стану, тобто вчинив дії, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (а.с.42-43).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2024 №1909 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення на службу з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 », на заступника командира з морально-психологічного забезпечення 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 покладено обов`язок направити копію акта та матеріалів службового розслідування за фактом нез`явлення на службу з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 на адресу відповідного органу досудового розслідування для надання правової оцінки викладених в них обставин та фактів. 
Відповідно до положень статті 24 Закону №2232-XII зокрема, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.
Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Пунктом 144-1 розділу IV "Призначення на посади та звільнення з посад" Положення №1153/2008 визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Пунктом 144-2 Положення №1153/2008 регламентовано, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Державним бюро розслідувань було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення командира військової частини.
Після надходження повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 25.07.2024 №151-рс, старшому сержанту ОСОБА_1 призупинено військову службу, на підставі внесення відомостей до ЄРДР від 11.06.2024 №62024240020002114 (а.с.41).
Отже, як встановлено, з матеріалів справи, підставою для відмови відповідачем зазначено те, що позивач обліковується, як військовослужбовець, який самовільно не з`явився до місця служби після відпустки за станом здоров`я.
Разом з тим реалізація права на звільнення з військової служби можлива за умови належного виконання військовослужбовцем своїх обов`язків та перебування його у правовому статусі, який дозволяє вирішення кадрових питань у встановленому порядку.
Судом встановлено, що на момент звернення з рапортом про звільнення позивач не перебував у розпорядженні військової частини та обліковувався, як такий, що не з`явився на службу після відпустки за станом здоров`я та з 11.06.2024 вважається таким, що не проходить військову службу.
Суд зазначає, що перебування військовослужбовця поза місцем служби без поважних причин та призупинення військової служби виключає можливість реалізації ним окремих прав, пов`язаних із проходженням військової служби, зокрема щодо звільнення у зв`язку із сімейними обставинами, до моменту врегулювання його правового статусу.
Військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, зобов`язаний повернутися у військову частину, понести (за наявності) відповідне покарання, і лише після цього реалізувати своє право на звільнення.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи відмову в задоволенні позову, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 243, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

15.04.26