ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1069/24  Номер провадження 33/814/81/26	Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж. О.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
За постановою судді, 13 квітня 2024 року о 17.10 годині в садівничому товаристві «Будівельник» в с.Кривуші Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_1 , керував автомобілем Nissan Pathfinder, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера Драгер 6810, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На переконання апелянта, у справі про адміністративне правопорушення відсутній факт керування транспортним засобом, тим самим не було доведено факту керування транспортним засобом, а тому відмова особи, котра не була водієм, від огляду на такий стан не може утворювати собою порушення з його боку вимог ст. 130 КУпАП.
Вказує, що покази свідків на які суд посилається в оскаржуваній постанові не підтверджують факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки свідки не були очевидцями факту керування транспортним засобом.
Одночасно в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки оскаржувану постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.04.2025 ним отримано 29.04.2025, участі у судовому розгляді не брав.
До початку апеляційного розгляду від адвоката Кононенка А.П. надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. 
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового розгляду, у судове засідання до Полтавського апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання, призначеного на 27.02.2026 не надсилав, що відповідно до ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції вважає, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови є поважними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 участі у розгляді справи у суді першої інстанції не брав, копію судового рішення отримав лише 29.04.2025 року, отже, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за необхідне, поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.04.2025 року.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив всі докази і надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції зазначеної статі.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №654403 від 13.04.2024; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з відмовою від огляду; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КППО «Центр терапії залежностей ПОР» від 13.04.2024, де вказано, що у ОСОБА_1 маються ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців, почервоніння обличчя, нечітка мова, порушення координації рухів та він відмовився від проходження огляду; рапорт чергового ВП №2 КРУП від 13.04.2024; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснив наїзд на автоматичні ворота, мав ознаки алкогольного сп`яніння, не заперечував вживання алкогольних напоїв; письмові пояснення ОСОБА_1 , який підтвердив факт наїзду на ворота кооперативу; розписка ОСОБА_6 про зобов`язання доставити автомобіль; довідка старшого інспектора САП Кременчуцького РУП від 15.04.2024 про те, що протягом року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався; відеозаписами з нагрудної камери інспектора поліції долученими до матеріалів справи.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Так, з відеозапису, наявного у матеріалах справи, вбачається, що під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортного засобу і те, що в подальшому було здійснено наїзд на автоматичні ворота кооперативу. До того ж, ОСОБА_1 також підтвердив, що вживав алкогольні напої, при цьому зазначивши «я тут собі відпочивав, та випив винця».
В подальшому, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest на вимогу працівника поліції чи у медичному закладі, при цьому працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, та в подальшому доведено до відома зміст складеного протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що наявним відеозаписом зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції їх обов`язків.
Таким чином, за результатами перегляду відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем, що підтверджується показаннями свідків, показаннями самого ОСОБА_1 , зафіксованими працівниками поліції на відеозаписі з нагрудної камери та письмовими поясненнями, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, про які йому повідомили під запис та він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі була чіткою і зрозумілою для сприйняття.
Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно з чинним законодавством України матеріали справи не містять. Отже, здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.
Таким чином, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 , оскільки відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відмова пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 Правил дорожнього руху та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.
Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та доведені до відмова водія, що зафіксовано на відеозапису. Апеляційний суд зауважує, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.
Суд зважає на те, що відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві права оспорювати таку вимогу поліцейського.
На відеозапису події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність складу та події передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
Відеозаписи у своїй сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо керування останнім транспортним засобом у вказаний час та у вказаному місці. Доводи про зворотне розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності.
З огляду на те, що факт керування транспортним засобом доведений та не спростований, то ОСОБА_1 як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.
Оскільки ОСОБА_1 у порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були беззаперечними підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко