ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1393/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Хомич Івана Олександровича (далі - представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач 2), яким просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 05.09.2024 № 2630400014278, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 та достроково призначити і виплачувати їй пенсію за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 29.08.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 29.08.2024 року звернулася із заявою до ГУ ПФУ в м. Києві про призначення їй пенсії за віком як учаснику бойових дій. Однак, за наслідками розгляду ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.09.2024 №2630400014278. 
З даними діями відповідачів позивач не погоджується, тому звернулася з даним позовом.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
19 березня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого заперечив проти доводів позивача та зазначив, що право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону №1058 мають визначені законом категорії осіб, зокрема учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, а також члени сімей загиблих (померлих) військовослужбовців - за умови досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і 20 років у жінок. Відповідач наголосив, що відповідно до розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення дострокової пенсії мають бути додані документи, які підтверджують особливий статус особи, зокрема посвідчення учасника бойових дій та належні документи про безпосередню участь в АТО/ООС. Також зазначено, що з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при розгляді заяв.
Вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою від 29.08.2024 про призначення дострокової пенсії за віком. За результатами розгляду заяви 05.09.2024 прийнято рішення №2630400014278 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи та належної довідки про участь в антитерористичній операції. На день звернення вік позивача становив 53 роки 7 місяців 17 днів, а страховий стаж - 15 років 7 місяців 17 днів, що є меншим за встановлені законом вимоги.
Крім того, до страхового стажу не було зараховано окремі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1988 через відсутність підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також через розбіжність у написанні прізвища у свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 23.10.1998 (« ОСОБА_4 ») та паспорті (« ОСОБА_2 »). Також довідка №3062-И-1087 від 17.09.2014 про участь в антитерористичній операції не була прийнята до уваги, оскільки не відповідала вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 та постанови від 20.08.2014 №413 щодо форми і порядку підтвердження відповідного статусу.
24 березня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, через систему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що 29.08.2024 року гр. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, у зв`язку із застосуванням принципу екстериторіальності, її заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області, яке 05.09.2024 року прийняло рішення №2630400014278 про відмову у призначенні пенсії за віком на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 - у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та належних документів, що підтверджують право на дострокову пенсію.
Відповідач 1 наголосив, що для призначення дострокової пенсії за віком необхідними є досягнення відповідного віку (для жінок - 50 років) та наявність не менше 20 років страхового стажу, а також подання документів, які підтверджують особливий статус (зокрема посвідчення учасника бойових дій і належні довідки про участь в АТО/ООС). Станом на день звернення вік позивача становив 53 роки 6 місяців 6 днів, однак страховий стаж складав лише 15 років 7 місяців 17 днів. Крім того, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 20.08.1988 через відсутність підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 23.10.1998 не прийнято через розбіжності у написанні прізвища (« ОСОБА_4 » / « ОСОБА_2 ») та імені (« ОСОБА_5 » / « ОСОБА_6 »). Також довідка №3062-и-1087 від 17.09.2014 про участь в антитерористичній операції не врахована як така, що не відповідає вимогам постанов КМУ №637 від 12.08.1993 та №413 від 20.08.2014.
Водночас відповідач 1 зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві не приймало рішення по суті заяви позивача, не здійснювало її опрацювання та не ухвалювало спірного рішення, оскільки це було здійснено територіальним органом у Закарпатській області. У зв`язку з цим відповідач 1 вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки не порушував прав та інтересів позивачки і не є суб`єктом прийняття оскаржуваного рішення.
14 березня 2025 року надійшли матеріали відмовної пенсійної справи позивача від відповідача 2.
01 квітня 2025 року надійшла належним чином копія пенсійної справи позивача від відповідача 1.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 29.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про дострокове призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». До заяви були додані документи, що підтверджують наявність необхідного страхового стажу та участь у бойових діях. 
Заява була опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області відповідно до пункту 4.2 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. 
Рішенням від 05.09.2024 №2630400014278 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови зазначено відсутність необхідного страхового стажу (визначеного у розмірі 20 років для жінок, які досягли 50-річного віку) та неналежність поданих документів щодо підтвердження статусу учасника бойових дій. Визнаний відповідачем 2 страховий стаж позивача склав 15 років 7 місяців 17 днів.
Відповідач 2 не зарахував до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 20.08.1988 у зв`язку з відсутністю підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також через розбіжності у написанні прізвища (« ОСОБА_4 » / « ОСОБА_2 ») та імені (« ОСОБА_5 » / « ОСОБА_6 ») у свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 23.10.1998. Позивач зазначає, що її дівоче прізвище - « ОСОБА_2 »; після укладення шлюбу 30.09.1989 вона змінила його на « ОСОБА_7 », а після розірвання шлюбу 23.10.1998 повернула прізвище « ОСОБА_2 ». 
Це підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 11.04.2024 №00044494755 та зазначеним свідоцтвом про розірвання шлюбу. У витягу відображені внесені виправлення щодо написання прізвища (« ОСОБА_2 » / « ОСОБА_4 », « ОСОБА_7 » / « ОСОБА_3 ») та імені (« ОСОБА_6 » / «Карина») із подальшим поверненням до правильного написання. 
Аналогічні записи містяться на титульній сторінці трудової книжки. 
Додатково періоди роботи за записами №№3-5 підтверджені довідкою Комунального закладу «Житомирський обласний краєзнавчий музей Житомирської обласної ради» №29 від 04.09.2024. 
У трудовій книжці відображено такі періоди роботи з 20.08.1988 по 31.12.2003: 
- прибиральниця виробничих приміщень (20.08.1988– 17.04.1989); 
- секретар-машиніст та молодший науковий працівник (18.04.1989–01.10.1999); 
- отримання допомоги по безробіттю (15.11.1999– 06.03.2000; 16.04.2001– 20.05.2001; 21.05.2001– 06.09.2001; 07.09.2001– 30.10.2001); 
- молодший науковий співробітник (07.03.2000– 04.08.2000); 
- спеціаліст-рекламник (07.08.2000– 19.01.2001); 
- менеджер (22.01.2001– 06.04.2001); 
- завідувач відділом обробки даних (31.10.2001– 31.12.2003). 
Загальний стаж за цей період становить 15 років 2 місяці 19 днів, що разом із визнаним стажем після 01.01.2004 (15 років 7 місяців 17 днів) складає 30 років 10 місяців 4 дні.
Крім того, позивач зазначає, що відповідач 2 не врахував довідку №3062-и-1087 від 17.09.2014 про участь позивача в антитерористичній операції, посилаючись на її невідповідність додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 та Порядку, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №413. 
Водночас участь позивача у бойових діях підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , виданим 29.01.2016 Управлінням особового складу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є належним документом відповідно до пункту 9 Порядку №413. 
Додатково участь підтверджується довідками Військової частини Польова пошта НОМЕР_5 від 17.09.2014 №В062и-1087 та від 18.09.2014 №В0624-1087, а також витягом з наказу керівника сектору «А» №132 від 01.12.2014. позивач зазначає, що не заявляла вимоги про зарахування служби на пільгових умовах (один місяць за три), а лише підтверджувала наявність статусу учасника бойових дій для реалізації права на дострокову пенсію. 
У зв`язку з цим позивач вважає рішення від 05.09.2024 №2630400014278 протиправним, таким, що прийняте без урахування всіх обставин, нерозсудливо та непропорційно, і звернулася до адміністративного суду з вимогою про його скасування.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
1) пенсія за віком; 
2) пенсія по інвалідності; 
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Отже, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV право на дострокову пенсію за віком мають військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, після досягнення жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.
Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
За змістом статтей 4, 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Щодо довідки № 3062-И-1087 від 17.09.2014 про участь у антитерористичній операції, то ГУ ПФУ в Закарпатській області у спірному рішенні посилається на не відповідність додатку 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, та Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.
Оцінюючи такі доводи відповідача, суд враховує, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до норм вищезгаданої Постанови №637 військова служба в зонах бойових дій, повинна зараховуватися до стажу у пільговому розмірі, оскільки це прямо передбачено законодавством для учасників бойових дій. Водночас це не залежить від наявності у довідці або посилань на первинні документи, оскільки сам факт участі у бойових діях підтверджується державними органами і є підставою для нарахування стажу за пільговими умовами. У свою чергу, основний документ, який доводить участь у бойових діях, посвідчення учасника бойових дій, яке є підставою для пільгового нарахування стажу.
Суд зазначає, що посвідчення серії НОМЕР_6 від 29.01.2016року є чинним, недійсним у встановленому порядку не визнавалось та не скасовувалось.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 у справі №591/3086/16-а вказав на те, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі №295/1129/17.
Отже, відсутність первинного документу про періоди безпосередньої участі не повинно впливати на призначення пенсії.
Суд зауважує, що спір між сторонами стосується виключно питання достатності наданих позивачем документів для дострокового призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.
Питання про те, який документ є необхідним і достатнім для встановлення спеціального статусу особи для дострокового призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, було предметом вирішення Верховним Судом в постановах від 09.06.2021 у справі №340/576/19, від 17.01.2023 у справі №580/8208/21.
У постанові від 09.06.2021 у справі №340/576/19 Верховний Суд виклав такі висновки: 
« 20. Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1, пунктом 2.1 якого визначено перелік документів, що подають разом із заявою про призначення пенсії.
21. Так, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи, що посвідчують спеціальний статус особи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій, довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення, а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (у разі призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV).
22. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що документом, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.
23. Виключенням з цього правила встановлено для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та яким також необхідно також подати документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.
24. Отже, положення підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій».
Також, у постанові від 17.01.2023 у справі №580/8208/21 Верховний Суд виклав висновок, подібний тому, що викладений в постанові від 09.06.2021 у справі №340/576/19.
Вказані висновки зроблені Верховним Судом на підставі аналізу норм підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, яка була чинною до 10.12.2021.
На підставі Постанови правління Пенсійного фонду України №33-1 пункт 2.1 Порядку №22-1 доповнений підпунктом 6, який визначає документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, а пункт 2.12 Порядку №22-1 викладений в новій редакції і визначає документи, які засвідчують особливий статус, в тому числі учасника бойових дій.
Проаналізувавши зміст норм підпункту 6 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, чинній з 10.12.2021, в порівнянні з підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 в редакції, чинній до 10.12.2021, суд дійшов висновку, що перелік документів, що засвідчують спеціальний статус особи як учасника бойових дій, принципових змін не зазнав, а тому підхід, застосований Верховним Судом до спірних правовідносин у справах №340/576/19 та №580/8208/21, можливо застосувати і при розгляді цієї справи.
Як вже встановив суд, на підтвердження права на призначення дострокової пенсії за віком та факту безпосередньої участі у бойових діях позивачем до пенсійного органу подано відповідне посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 29.01.2016 року, а також витяг з наказу керівника сектору «А» (по стройовій частині) від 01.12.2014 року №132; довідки від 17.09.2014 №3062-и-1087 та від 18.09.2014 року №В0624-1087, видані ВЧ Польова Пошта НОМЕР_5 , , в яких зазначено, що позивач брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. У цих довідці від 17 вересня №3062-и-1087 вказано, що вона є підставою для надання статусу учасника байових дій.
Отже, враховуючи наведені обставини, а також вік позивач (53 років), суд доходить висновку, що позивач відноситься до осіб, які мають право на призначення пенсії як учасники бойових дій, визначені у статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо наявності у позивача мінімально необхідного страхового стажу.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.93 року №637.
За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України від 04.11.91 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.93 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.93 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до підпункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162.2.10.
Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за №таким-то недійсний».
Відповідності до пункту 2.4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.93».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів III, IV Порядку №22-1 відповідач-1 наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала.
Відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.
Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.
Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів роботи позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Судом встановлено, що період роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 з 20.08.1988 по 31.12.2003, оскільки відсутній зв`язок зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » підпадає до зарахування, з огляду на наступне.
Дівоче прізвище позивача - « ОСОБА_2 ». Вийшовши заміж 30.09.1989, вона змінила його на прізвище чоловіка - « ОСОБА_7 ».
Після розірвання шлюбу 23.10.1998 позивач повернула своє прізвище « ОСОБА_2 ».
Вищевказане підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11.04.2024 №00044494755 та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.10.1998 серії НОМЕР_3 .
Також з даного витягу вбачається внесення виправлень до написань прізвищ позивача та її чоловіка, а саме: з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 » та з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_3 » та імені позивача з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_5 » (запис 3 у змінах, внесених до відомостей актового запису) і в подальшому знову з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 » та з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (запис 5 у змінах, внесених до відомостей актового запису).
Відповідні підтверджуючі записи також містяться на обкладинці титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Крім того, записи трудової книжки серії НОМЕР_2 за №№3-5 підтверджуються додатково довідкою Комунального закладу «Житомирський обласний краєзнавчий музей Житомирської обласної ради №29 від 04.09.2024, що міститься в матеріалах справи.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в зарахуванні до його страхового стажу роботи періоду роботи з 20.08.1988 по 31.12.2003, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо незарахування до страхового стажу роботи спірних періодів ОСОБА_8 , що дає право на призначення пенсії за віком, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача 1 зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 та достроково призначити і виплачувати їй пенсію за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 29.08.2024 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10).
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймає рішення за заявою позивачки про перерахунок пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
При цьому, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову в перерахунку пенсії, а тому відсутні правові підстави для покладання такого обов`язку.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивачки про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову.
Суд зазначає, що зобов`язання щодо вчинення певних дій слід покласти, саме на Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як територіальний орган, який прийняв рішення про відмову.
Аналогічного висновку дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01 липня 2024 року по справі № 460/486/23 та Верховним Суду у постанові від 07.05.2024 по справі №460/38580/22, провадження № К/990/634/24.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 та достроково призначити і виплачувати їй пенсію за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 29.08.2024 року
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, оскільки позов задоволено, на користь позивача належить стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 05.09.2024 № 2630400014278, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 та достроково призначити і виплачувати їй пенсію за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 29.08.2024 року.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) судовий збір в сумі 11211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець