Справа № 522/1439/26
Провадження № 3/522/1283/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

4 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Переверзева Л.І. розглянувши протокол про серії ОД №141 про військове адміністративне правопорушення від 31.01.2026 року, який надійшов з ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією, старший стрілець взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , молодший сержант,
за статтею 172-14 ч. 2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

До Приморського районного суду міста Одеси з ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов протокол відносно ОСОБА_1 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-14 ч. 2 КУпАП.
Судом встановлено, що 19.01.2026 року приблизно о 13-й годині, молодший сержант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді старшого стрільця взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи включеним, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.01.2025 року №169, до групи оповіщення населення про мобілізаційні заходи на період воєнного стану, перебуваючи за місцем здійснення оповіщення громадян, а саме: АДРЕСА_2 , діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів, інструкцій та наказів, застосував заходи фізичного впливу відносно громадянина ОСОБА_2 , всупереч вимогам Постанови КМУ № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (лише адміністративне затримання працівником поліції разом зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення) за відсутності працівників Національної поліції, утворює собою склад адміністративного порушення, передбаченого статтею 172-14 ч. 2 КУпАП.
Так, з доданого до адміністративного протоколу відеозапису вбачається, що група осіб у кількості 4-х осіб у військовій формі, при наявності поруч працівників Національної поліції, затримують громадянина ОСОБА_2 із застосуванням фізичного впливу, виламують двері його автомобіля, завдаючи при цьому технічних ушкоджень транспортному засобу, насильно тягнучи його у бік чорного мікроавтобуса. У той час, громадянин ОСОБА_2 намагався чинити опір діям співробітників ТЦК, коли один з них почав бити його в область тулуба, певний час і безперервно.
Аналіз вищезазначеного відеоматеріалу свідчить про те, що вина молодшого сержанта ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення має підтвердження, оскільки з наданого відео вбачається, що ОСОБА_3 дійсно здійснював затримання громадянина ОСОБА_2 діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів, інструкцій та наказів, та всупереч вимогам Постанови КМУ № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» без працівників Національної поліції здійснив затримання із застосуванням фізичного впливу. 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 31.01.2026 року, які долучено до протоколу, він разом з іншими співробітниками РТЦК та СП, будучи включеним до групи оповіщення, коли до них підійшов співробітник поліції та повідомив що від час перевірки документів у ОСОБА_2 виявилось, що останній перебуває у розшуку. Після отриманої інформації, група сповіщення підійшла до автомобіля ОСОБА_2 , спитали чому він перебуває у розшуку та запропонували сісти у їх мікроавтобус, на що отримали відмову. У цей час, співробітники ТЦК та СП вирішили дістати ОСОБА_2 з його автомобіля та повели до свого мікроавтобуса, коли чинив супротив, до нього було застосовано фізичний вплив та погружено до мікроавтобуса. 
Долученим до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №169 від 17.01.2026 року Про організацію роботи груп оповіщення військовозобов`язаних згідно якого, молодшого сержанта ОСОБА_1 було призначено до особового складу групи оповіщення військовозобов`язаних на рухомих (мобільних) постах.
Суд вважає, що наявні у справі докази, які судом були ретельно перевірені та проаналізовані, повністю підтверджують вину молодшого сержанта ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-14, ч. 2 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлена, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. 
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Крім того, інформація про час та місце розгляду справи перебуває у відкритому доступі на офіційному сайті суду, а відтак ОСОБА_1 мав цікавитись долею справи, добросовісно користуватись наданими йому процесуальними правами.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Вимогами ст. 1 абзац 12 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Згідно зі статтею 1, абзац 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оповіщення - доведення сигналів і повідомлень (директив, розпоряджень) до органів військового управління, центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та населення про оголошення мобілізації, виклик громадян до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також вручення (надсилання) повісток громадянам.
Указом Президента України №478/2025 від 14.07.2025 року постановлено: На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX, Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX, Указом від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IХ, Указом від 14 січня 2025 року № 26/2025, затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-IX, та Указом від 15 квітня 2025 року № 235/2025, затвердженим Законом України від 16 квітня 2025 року № 4356-IX Указом від 14 липня 2025 року № 478/2025, затвердженим Законом України від 15 липня 2025 року № 4524-IX, та Указом від 20 жовтня 2025 року № 793/2025, затвердженим Законом України від 21 жовтня 2025 року № 4643-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Враховуючи вищезазначене, можна зробити висновок що у період з 24.02.2022 року і по теперішній час, по всій території України діє особливий період.
Нормами п. 54, абзацами 3, 4, 5, 6, 7, 8, Постанови КМУ № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» встановлено, що У ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їх персональні дані, дані військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). Із зазначеною метою представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби та поліцейські можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 5, ст. 409), або Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд вважає, що дії капітана ОСОБА_1 кваліфіковано правильно за ст. 172-14, ч. 2 КУпАП, оскільки він вчинив перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень що виражається у застосуванні заходів фізичного впливу під час затримання, вчинені в умовах особливого періоду, що повністю доведено в суді.
Обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 - судом не встановлено.
Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 міг утриматися від таких дій, і діяти в рамках Закону, але його дії були умисними та цілеспрямованими, про що він власноруч зазначив у своїх письмових поясненнях, які долучені до протоколу.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 - судом не встановлено.
При накладенні адміністративного стягнення, у відповідності до вимог ст.33 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд враховує характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого. 
З огляду на наведене, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у вигляді штрафу, що буде згідно ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення достатньою та необхідною мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника у дусі додержання законів, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи, те що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на підставі ст.5 ч.1 п.12 Закону України "Про судовий збір", він підлягає звільненню від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.5 ч.1 п.12 Закону України "Про судовий збір", ст.ст.33-35, 40-1, ст.172-14 ч.2 КУпАП, ст.ст.280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-14 ч. 2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Відповідно до пункту 12 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору в сумі 665,60 гривень. 
На постанову може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеса, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Приморського 
районного суду м. Одеси Л.І. Переверзева