ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

10 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/316/26	

Луганський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Секірської А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом адвоката Гашинського Михайла Артуровича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Гашинського Михайла Артуровича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 24.11.2025 №123750004243;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, виконати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 року у справі № 367/13254/24, зарахувати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Ірпені, Київської області в період з 01 серпня 1984 року до 21 липня 1991 року, із врахуванням уже зарахованого страхового стажу ОСОБА_1 , який складає 38 років 11 місяців 13 днів, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 16.11.2025 року та прийняти відповідне рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 у справі № 367/13254/24, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Ірпені, Київської області в період з 01 серпня 1984 року до 21 липня 1991 року.
16.11.2025, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення від 24.11.2025 №123750004243 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, мотивуючи тим, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796, до заяви потерпілими від Чорнобильської катастрофи надаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).
До заяви не долучені документи для визначення періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, передбачені підпунктом 7 пункту 2.1 розділу 2 Порядку №22-1.
Період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 по справі №367/13254/24 не визначено, оскільки рішення суду не містить зобов`язань щодо зарахування періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 21.07.1991 для визначення права на пенсію. Крім того, відсутня інформація про дату набуття рішення законної сили.
На звернення ОСОБА_1 із заявами про надання їй документа (довідки) про постійне проживання на територіях радіоактивного забруднення, Ірпінська міська рада надала відповіді про необхідність звернення до Пенсійного фонду України за призначенням пенсії на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025.
Внаслідок протиправних дій відповідача, який відмовив ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням норм статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», порушене Конституційне право ОСОБА_1 на реалізацію конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо соціального захисту потерпілого населення, а саме надання їй пенсії за віком як особі, яка проживала на територіях радіоактивного забруднення.
Спірні правовідносини виникли стосовно правомірності дій відповідача щодо документального підтвердження права ОСОБА_1 на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як особі, яка постійно проживала на територіях радіоактивного забруднення.
Відповідач в оспорюваному рішенні визнає, що за наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 , складає 38 років 11 місяців 13 днів, який обчислено в повному обсязі.
Позивач вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 10.04.2026 закрито провадження в адміністративній справі № 360/316/26 в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області виконати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 року у справі № 367/13254/24.
19.02.2026 представником позивача адвокатом Гашинським М.А. подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8110 грн (вісім тисяч сто десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
03.03.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому, з посиланням на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами), зазначено таке.
Відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796) потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії за віком надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України № 1058, на 2 роки (лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні із моменту аварії по 31.07.1986) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено статтею 14 Закону № 796.
До категорії 4 віднесено осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Зниження пенсійного віку, передбачене статтею 55 Закону № 796-ХІІ, для осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, застосовується за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, становить 4 роки (лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період), та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.
Зниження пенсійного віку, передбачене статтею 55 Закону № 796-ХІІ, для осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, застосовується за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, становить 2 роки (лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Перелік населених пунктів за місцем проживання/роботи осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та віднесення їх до зон радіологічного забруднення, визначається за постановою від 23.07.1991 № 106 Кабінету Міністрів Української РСР “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок чорнобильської катастрофи” (далі — Постанова № 106).
За приписами частини третьої статті 55 Закону № 796-ХІІ призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до Закону № 1058-IV.
У частині першій статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004). 
Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік документів, необхідних для призначення пенсії, згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, потерпілого від Чорнобильської катастрофи додаються документи, які підтверджують особливий статус особи, а саме: - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи; - для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; - для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Згідно підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потерпілим від Чорнобильської катастрофи додається: - для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; - для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 передбачено, що заяви, які подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів
З 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунок пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/3596.
25.11.2025 через особистий кабінет на вебпорталі Пенсійного фонду України ОСОБА_1 подала заяву про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону № 796-ХІІ від 16.11.2025, яке зареєстровано відповідачем.
Вік заявниці 58 років 1 місяць 20 днів. 
Для призначення пенсії до заяви від 16.11.2025 ОСОБА_1 надала: - трудову книжку серії НОМЕР_2 від 24.09.1984.
За записами трудової книжки ОСОБА_1 працювала: - з 18.09.1984 по 30.12.1985 в Українському промисловому об`єднанні сольової промисловості «Укрсільпром» Мінхарчопрома УССР; - з 02.01.1986 по 21.07.1991 у відділі цін Київської обласної ради народних депутатів.
За зазначеними записами трудової книжки не можливо визначити в якій зоні радіоактивного забруднення працювала ОСОБА_1 . За наданими документами страховий стаж ОСОБА_2 обчислено в повному обсязі та складає 38 років 11 місяців 13 днів (з 01.01.2004 обчислено за даними Реєстру з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків). Період проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю не визначено, оскільки документів для визначення періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю передбачених пунктом 2.1 Порядку № 22-1 заявницею не надано.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 по справі № 367/13254/24 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Ірпені, Київської області в період з 01.08.1984 до 21.07.1991.
За заявою від 16.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення від 24.11.2025 № 123750004243 про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком у зв`язку з недосягненням 60-річного віку та за статтею 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з відсутністю періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю для визначення права на пенсію.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 по справі № 367/13254/24 не містить зобов`язань щодо зарахування періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 21.07.1991 для визначення права на пенсію.
На момент прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області рішення від 24.11.2025 № 123750004243 в рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 по справі № 367/13254/24 відсутня інформація про дату набрання рішенням законної сили. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату за наявним страховим стажем за статтею 26 Закону №1058 — 27.09.2027.
Обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993. При цьому, особам, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки. Особам, які не працювали/не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку - 1 рік за 2 роки.
З положення статті 55 Закону №796-ХІІ слідує, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості; зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 01556/1172/17 сформулював правовий висновок щодо питання реалізації права на зниження пенсійного віку відповідно до Закону № 796-XII, який зводиться до того, що пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статті 55 Закону № 796-XII, - за фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.
На підставі викладеного та з посиланням на наявність в нього дискреційних повноважень відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, та заперечував проти стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , картки фізичної особи – платника податків, відповіді № 2584479 від 09.04.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, офіційної довідки про реєстрацію місця проживання для постановки на облік (в перекладі з німецької мови).
Ірпінський міський суд Київської області рішенням від 09.04.2025 у справі № 367/13254/24 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ірпінська міська рада Київської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення – задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Ірпені, Київської області в період з 01 серпня 1984 року до 21 липня 1991 року.
25.11.2025 через особистий кабінет на вебпорталі Пенсійного фонду України ОСОБА_1 подала заяву про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону № 796-ХІІ.від 16.11.2025, до якої додала заяву з зазначенням, що претендує на пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно з підпунктом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки проживала в зоні посиленого радіологічного контролю категорії 4 в період з 01.08.1984 до 21.07.1991.
Рішенням ГУПФУ в Луганській області від 24.11.2025 № 123750004243 відмовлено в призначенні пенсії за віком за статтею 26 Закону №1058 у зв`язку з недосягненням 60-річного віку та за статтею 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з відсутністю періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю для визначення права на пенсію.
Вказане рішення з посиланням на норми статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 24-26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, підпункту 7 пункту 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) обгрунтовано тим, що до заяви не долучені документи для визначення періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, передбачені підпунктом 7 пункту 2.1 розділу 2 Порядку №22-1. Період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 по справі №367/13254/24 не визначено, оскільки рішення суду не містить зобов`язань щодо зарахування періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 21.07.1991 для визначення права на пенсію. Крім того, відсутня інформація про дату набуття рішення законної сили. За наданими документами страховий стаж складає 38 років 11 місяців 13 днів, який обчислено в повному обсязі. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату за наявним страховим стажем за статтею 26 Закону №1058 - 27.09.2027.
Також судом установлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві складено Акт перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії від 29.01.2026, згідно із яким за результатами перевірки довідки (без номеру та дати), виданої Департаментом економіки Київської обласної державної адміністрації» (код ЄДРПОУ 02741485) гр. ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) за період роботи з 01.1986 по 05.1991 розбіжностей з даними первинних документів не встановлено. Організації рекомендовано надати оновлену довідку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.12.2014 №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
Матеріалами пенсійної справи підтверджується, що заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.
У статті 16 Конституції України зазначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Позиція Верховного Суду стосовно застосування цієї статті Основного Закону України сформована, зокрема, у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 240/22160/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 240/34164/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 240/22994/22, від 07 травня 2024 року у справі № 240/30220/22, від 07 травня 2024 року у справі № 240/9080/22, від 12 липня 2024 року у справі № 240/16837/22, від 26 липня 2024 року у справі № 460/11256/23 та від 19 вересня 2024 року у справі № 460/3123/23.
Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 зазначила, що набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Однак, відповідач, на її думку, протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".
У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 міститься висновок, згідно з яким, аналіз положень, зокрема, статті 16 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; за Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
Закон України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (пункт 4 частини першої стаття 11 Закону №796-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Крім того, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, згідно з примітою до вказаної статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-ІV і цього Закону.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (пункт 2.22 Порядку № 22-1).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.
Позивачка не має посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», яке підтверджує її статус категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Представник позивача у позовній заяві зазначає, що населений пункт у якому проживав позивач з моменту прийняття вказаного закону втратив правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи зв`язку з виключенням обумовленої території проживання позивача з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач позбавлений можливості отримати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до існуючого порядку.
З цього приводу суд зауважує, що доказів звернення позивача з заявою про видачу посвідчення до уповноваженого органу, наявності рішення про відмову у видачі посвідчення, яке, в свою чергу, може бути оскаржено у судовому порядку, представником позивача не надано.
Разом з тим, надання такого посвідчення для призначення пенсії не є обов`язковим у відповідності до вимог абзацу 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1, таке виключення зроблено саме для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є обов`язковою умовою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, натомість має бути підтверджено факт проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у зоні радіаційного забруднення представником позивача надано копію рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.05.2025 у справі № 367/13254/24.
Як зазначалося вище, підпунктом 7 пункту 2.1, пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Позивачка зверталася до Ірпінської міської ради Київської області з заявами від 30.01.2026, від 02.02.2026 з заявами про надання довідки про підтвердження місця проживання на території м. Ірпінь, до яких додавала копію судового рішення у справі ; 367/13254/24.
На ці заяви було надано відповіді, що для виконання рішення суду Пенсійним фондом (ПФУ) необхідно отримати копію рішення з відміткою про набрання законної сили і безпосередньо подати документи до територіального органу ПФУ. На призначення пенсії враховується Рішення суду.
При цьому суд враховує, що ці заяви було направлено вже після звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії від 16.11.2025 та прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 24.11.2025 № 123750004243, тобто під час розгляду заяви у відповідача ці відомості були відсутні і не враховувалися при прийнятті рішенні.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 490/6057/19 зазначено, що "у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки".
Оскільки факт проживання особи на певній території без наявності письмових документів не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції, про що зазначено в мотивувальній частині судового рішення від 09.05.2025 у справі № 367/13254/24.
Ірпінський міський суд Київської області рішенням від 09.04.2025 у справі № 367/13254/24 встановив факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Ірпені, Київської області в період з 01 серпня 1984 року до 21 липня 1991 року.
З огляду на наведене, вказане судове рішення є належним документом, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період з 01.08.1984 по 21.07.1991, і має враховуватися відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії на підставі статті 55 Закону № 796.
Доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, що період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.04.2025 по справі №367/13254/24 не визначено, оскільки рішення суду не містить зобов`язань щодо зарахування періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 21.07.1991 для визначення права на пенсію, є безпідставними, оскільки предметом розгляду у справі № 367/13254/24 було встановлення факту, що має юридичне значення, а не спір з органом Пенсійного фонду України з приводу незарахування періодів проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю при визначенні права на пенсію. 
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із частинами першою – другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Разом з тим, копія судового рішення дійсно не містить відмітки про набрання рішенням законної сили, про що слушно зазначає відповідач у оскаржуваному рішенні.
Крім того, відповідна відмітка відсутня і у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не було стороною чи учасником справи при розгляду справи № 367/13254/24, заінтересованими особами були Ірпінська міська рада Київської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.
Оскільки надана позивачем копія судового рішення не містила відомостей про набрання цим рішенням законної сили, не можна стверджувати про обов`язок відповідача щодо його урахування при розгляді заяви про призначення пенсії. 
При цьому інформація про набрання судовим рішенням законної сили має значення при вирішенні зазначеного питання, оскільки фактично це судове рішення є єдиним документом, наданим позивачем на підтвердження факту постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, що дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. 
Разом з тим, згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Положеннями пункту 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Абзацом четвертим пункту 1.8 Порядку № 22-1 визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Тотожні повноваження територіальних органів Пенсійного фонду України визначені у ст. 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17, в якій Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.
З огляду на наведене, проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію є обов`язком саме відповідача, а не позивача, який має можливість та зобов`язаний перевірити обставини щодо набрання законної сили судовим рішенням у справі № 367/13254/24, зацікавленою стороною при розгляді якої був територіальний орган – ГУПФУ в Київській області, або запропонувати позивачеві надати додаткові документи (належним чином засвідчену копію судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили).
Однак, доказів того, що на виконання даних повноважень відповідачем направлялись запити до Ірпінського міського суду Київської області або запропоновано позивачеві надати належним чином засвідчену копію судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили, відповідачем не надано.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на наведене, відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 від 16.11.2025 не дотримано норми пунктів 1.8, 4.2 Порядку № 22-1, що призвело до прийняття передчасного рішення про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, та що свідчить про протиправність такого рішення у зв`язку з його невідповідністю критеріям, визначеним пунктами 1, 3, 5, 6, 8 частини другою статті 2 КАС України та зумовлює необхідність його скасування. 
Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд вважає за необхідне з метою захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та обрати належний та ефективний спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, шляхом:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 24.11.2025 №123750004243;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні. 
Позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Ірпені, Київської області в період з 01 серпня 1984 року до 21 липня 1991 року, до задоволення не належать, оскільки є передчасними – станом на теперішній час у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про набрання рішення суду у справі № 367/13254/24 законної сили, при цьому внаслідок належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.11.2025, при отримання відповідачем відомостей про набрання законної сили цим рішенням суду, у відповідача виникне обов`язок врахувати його при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії. 
Судом обрано спосіб захисту у вигляді зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні, оскільки відомості щодо набрання законної сили рішенням суду у справі № 367/13254/24, які мають значення для правильного вирішення питання щодо права позивача на призначення пенсії за статтею 55 Закону № 796, не з`ясовувалися та не досліджувалися відповідачем, а суд не може надавати оцінку таким доказам, і може лише перевірити правильність прийнятого органом ПФУ рішення.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).
Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, ставка судового збору становить 1064,96 грн (1331,20 грн * 0,8), зазначені витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на те, що позовні вимоги належать до задоволення частково, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір у розмірі 1064,96 грн на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Луганській області.
Суд роз`яснює позивачу право звернення з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 266,24 грн на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».
19.02.2026 представником позивача адвокатом Гашинським М.А. подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8110 грн (вісім тисяч сто десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, в обґрунтування якої зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката не був визначений та належно підтверджений до відкриття провадження в даній адміністративній справі. 
Також у клопотанні зазначено, що частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд зауважує, що представником позивача надано платіжну інструкцію 8405-7635-8262-9795 про сплату надання правничої допомоги за договором від 06.02.2026 на суму 8110,00 грн, звіт про виконання договору від 08.02.2026, акт від 08.02.2026 приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 06 лютого 2026 року, Додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 06 лютого 2026 року.
Разом з тим, представником позивач не надано договір про надання правничої допомоги, що унеможливлює дослідження його умов та вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу.
З огляду на наведене, питання про стягнення витрат на правничу допомогу не вирішується.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на наведене, з урахуванням заяви від 19.02.2026, позивач має право надати суду договір про надання правничої допомоги та звернутися з заявою про ухвалення додаткового рішення з дотриманням положень частини сьомої статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Гашинського Михайла Артуровича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 91000, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченко, 9, ЄДРПОУ 21782461) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 24.11.2025 №123750004243.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	А.Г. Секірська