Справа №208/10178/25
Провадження №2/0198/39/26
12.03.2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Білинського М.В., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду с-ща Юріївка, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка зазначила, що є власницею транспортного засобу Ford Explorer, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . За твердженням позивачки, 27 травня 2025 року у місті Дніпрі по вул. Моторній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй автомобіля та автомобіля Kia Optima, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. У результаті вказаної події транспортний засіб позивачки зазнав механічних пошкоджень.
З метою визначення розміру завданих збитків було проведено автотоварознавче дослідження, відповідно до висновку експерта № 10300 від 21.07.2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу становить 825 987,82 грн. Позивачка також зазначила, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб був застрахований у ПрАТ «Страхова група «ТАС», яке здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 160 000,00 грн. Водночас, на її переконання, зазначена сума не покриває повного розміру завданої шкоди, у зв`язку з чим різниця між фактичним розміром збитків та виплаченим страховим відшкодуванням 665 987,82 грн. підлягає стягненню з відповідача як особи, відповідальної за заподіяну шкоду. 
Окрім матеріальних збитків, позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, посилаючись на душевні переживання та негативні емоції, яких вона зазнала у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та необхідністю відстоювати свої права в судовому порядку, а також понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав.
У зв`язку із зазначеним, керуючись ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу Ford Explorer, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Право власності підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 25.11.2023 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
27 травня 2025 року о 18 год. 58 хв. у місті Дніпрі поблизу будинку № 238 по вул. Моторній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю зазначеного транспортного засобу та автомобіля Kia Optima, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Водій автомобіля Kia Optima, здійснюючи виїзд на нерегульоване перехрестя з вул. Передовою, не надав переваги в русі транспортному засобу Ford Explorer, який рухався головною дорогою, внаслідок чого відбулося зіткнення.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 11 червня 2025 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначена постанова набрала законної сили та не скасована. 
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що з метою визначення розміру шкоди, заподіяної транспортному засобу позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було проведено автотоварознавче дослідження. За результатами такого дослідження судовим експертом Крутенем Володимиром Ігоровичем складено висновок № 10300 від 21 липня 2025 року, який долучено до матеріалів справи.
Дослідивши зазначений висновок, суд встановив, що загальний розмір матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, становить 975 727,52 грн; ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані складає 149 739,70 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу визначена у сумі 825 987,82 грн.
Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 27.05.2025, згідно укладеного 12.07.2024 між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та позивачем договору добровільного страхування, транспортний засіб Ford Explorer, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований зазначений транспортний засіб на страхову суму 160 000,00 грн.
13 червня 2025 року страховиком перераховано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку за період з 13.06.2025 року по 13.06.2025 року, виданою АТ КБ «ПриватБанк», яка міститься в матеріалах справи.
Враховуючи встановлений експертним висновком розмір вартості відновлювального ремонту в сумі 825 987,82 грн та суму отриманого страхового відшкодування, непокритою залишається частина матеріальної шкоди у розмірі 665 987,82 грн, яка підлягає відшкодуванню особою, відповідальною за завдану шкоду.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом цієї норми, за загальним правилом: по-перше, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі; по-друге, це робить особа, яка безпосередньо її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи потерпілий має право обрати спосіб відшкодування шкоди, зокрема шляхом стягнення завданих збитків у грошовій формі в повному обсязі. Розмір таких збитків визначається виходячи з реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав є відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд погоджується з позицією позивача про необхідність відновлення майнового стану, що існував до дорожньо-транспортної пригоди.
Факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача підтверджуються постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення відповідно до ст. 82 ЦПК України.
Розмір матеріальної шкоди підтверджується належним та допустимим доказом – висновком судового експерта, який відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України.
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, то суд зазначає наступне.

Так, особа, за нормами ст.23 ЦПК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За нормами п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Під час вирішення позовних вимог у цій частині, суд також вбачає можливим застосувати практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», в якому зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації самого факту порушення.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить із того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач дійсно зазнав емоційного стресу, який проявився у тривозі, нервовому напруженні та переживаннях щодо можливості подальшого користування належним йому транспортним засобом. Судом встановлено, що після зазначеної події позивач відчував значний психологічний дискомфорт, оскільки автомобіль був його єдиним засобом пересування, необхідним для забезпечення повсякденних потреб, що істотно вплинуло на звичний ритм його життя.
Окрім цього, пошкодження автомобіля, необхідність звернення до страхової компанії, витрачання часу на оформлення відповідних документів та подальший судовий захист своїх прав зумовили додаткові моральні переживання, відчуття безпорадності та несправедливості. Сукупність зазначених обставин свідчить про наявність підстав для компенсації моральної шкоди. З урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, а також ступеня вини відповідача, суд вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. таким, що є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 7 000,00 грн. 
Щодо судового збору – було сплачено 6829,87 грн., сплатили на 20% ніж потрібно було, оскільки позов подали через підсистему «Електронний суд». переплачена частина судового збору не підлягає стягненню з відповідача, позивач вправі звернутися до суду із заявою про повернення переплаченого.
Щодо витрат за професійну правову допомогу (просять стягнути 20000.00 грн.) – на переконання суду даний розмір є вочевидь неспівмірним з обсягом виконаної адвокатом роботи (не докладалися зусилля для збору доказів, фактично справу побудовано на постанові суду та висновку експерта, протидії з боку відповідача не було). У зв`язку з даним, суд вважає необхідним обмежитись стягненням в розмірі 10000 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 82, 102, 141, 258, 259, 264–265 ЦПК України, статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України, суд –
У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 665 987 (шістсот шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 82 копійки.
3.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код (РНОКПП) НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч) грн. 
3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код (РНОКПП) НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , суму витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 7000,00 грн. (сім тисяч) грн., судовий збір в розмірі 5463,91 (п`ять тисяч чотириста шістдесят три гривні 91 копійок), витрати на професійну правову допомогу 10000,00 (десять тисяч) гривень. 
Роз`яснити позивачу її право звернутися до суду із заявою з приводу повернення переплаченої частини судового збору. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Після набрання рішенням законної сили, копію рішення надіслати до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код (РНОКПП) НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 . 

Суддя   М.  В.  Білинський