ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №579/5/25 
Номер провадження 22-ц/816/153/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сізова Д. В. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 25 лютого 2025 року у складі судді Моргуна О.В., ухваленого в м. Кролевець Сумської області, повне судове рішення складено 03 березня 2025 року, 
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на час навчання,
у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син навчається у Військовій академії (м.Одеса). 
Вказувала, що син перебуває на її утриманні, відповідач участі в утриманні сина не бере, матеріально не забезпечує.
ОСОБА_3 навчається за денною формою, тому позбавлений можливості самостійно працювати та заробляти собі на життя, доходів не отримує, потребує матеріальної підтримки.
Відповідач є працездатним, працює у фермерському господарстві «Відокремлена фермерська садиба ОСОБА_4 », а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина.
Посилаючись на вищевказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі 2000 грн щомісяця, до закінчення навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. 
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 25 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Військовій академії (м. Одеса) за денною формою навчання, аліменти в розмірі 1000 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
ОСОБА_1  з рішенням суду не погодилась, подала апеляційну скаргу скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнувши з відповідача аліменти на сина у розмірі 2000 грн на місяць.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6/129цс15, при визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 оку №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідного висновку дійшов Верховний Суду у складі Другої судової колегії Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа 3 199/9339/16-ц, провадження №61-32330св18.
Позивачка наголосила, що відповідач є працездатним, має іншу сім`ю, з якою утримує земельну ділянку сільськогосподарського призначення (вирощують картоплю, кабачки, гарбузи, буряки, кукурудзу), також утримують свиней та птицю. Також відповідач сплачує аліменти на меншого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заборгованість по аліментам відсутня. Заявниця переконана, що зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти і на повнолітнього сина ОСОБА_7 , який потребує такої допомоги.
ОСОБА_1 стверджує, що у зв`язку з навчанням вона самостійно несе витрати на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, лікування, канцтоварів, одягу, витрати на проїзд ( ОСОБА_7 двічі на рік приїздить додому поїздом, витрати позивачки на проїзд становлять 5000 грн). Син хоча і навчається у військовій академії потребує щоденного цивільного одягу.
Позивачка зауважила, що витрати на утримання сина, який продовжує навчання є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни, миючі засоби, а це потребує коштів.
Заявниця вважає, що розмір аліментів на повнолітнього сина 1000 грн на місяць є мізерним, недостатнім для придбання одягу, продуктів харчування, засобів гігієни, щоб вистачило на місяць. Не погоджується з рішенням суду щодо розміру аліментів, вважає, що справа розглянута не повно, поверхнево, за відсутності учасників, без спростування належними допустимими доказами доводів позову. 
В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, відповідач не подав. 
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
Син сторін навчається за денною формою навчання у Військовій академії (м. Одеса). З 29 липня 2023 року знаходиться на утриманні за рахунок державних коштів на видах забезпечення за курсантськими нормами: грошове, продовольче, речове, квартирно-експлуатаційне, медичне забезпечення. Термін навчання – чотири роки, до червня 2027 року (а.с. 6). 
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття. 
Відповідач має на утриманні дітей ОСОБА_6 , 2008 року народження, та ОСОБА_8 , 2020 року народження (а.с. 63,64). 
ОСОБА_2  працює підсобним працівником у Фермерському господарстві «Відокремлена фермерська садиба ОСОБА_4 », його заробітна плата у липні 2024 року становила 8000 грн, у серпні 2024 року – 8000 грн, у вересні 2024 року – 8000 грн, у жовтні 2024 року – 8000 грн, у листопаді 2024 року - 8000 грн, у грудні 2024 року – 11521,51 грн (а.с. 101).
Відповідач є працездатним, відтак не має перешкод для належного забезпечення своєї сім`ї, неповнолітніх дітей, при цьому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який навчається та потребує матеріальної допомоги. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін ОСОБА_7 після досягнення повноліття продовжує навчання на денному відділенні вищого навчального закладу, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1000 грн на місяць до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку. Суд вважав, що такий розмір аліментів буде розумним, достатнім, справедливим і відповідатиме інтересам повнолітнього сина, який навчається та у зв`язку з цим не працює, при цьому не порушуватиме прав та інтересів відповідача. При визначенні розміру аліментів судом враховано те, що відповідач є особою працездатного віку, а також стан здоров`я і матеріальне становище сторін та повнолітнього сина.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.
Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши, що ОСОБА_3 досяг повноліття, продовжує навчання у Військовій академії (м. Одеса), потребує у зв`язку з цим у матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, який маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, у розмірі 1000 грн щомісячно, на період його навчання.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає інтересам сина сторін та майновому становищу відповідача, оскільки позивачка не довела, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в більшому розмірі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Тобто визначення утримання на повнолітнього сина у більшому розмірі, ніж вирішив місцевий суд можливо, зокрема, у разі доведення наявності у батька такої можливості.
З довідки про розмір заробітної плати відповідача, за друге півріччя 2024 року вбачається, що після відрахування податків та сплати аліментів на сина ОСОБА_9 , 2008 року народження, залишок місячного заробітку відповідача в середньому становить близько 5000 грн.
У разі подальшого відрахування з цієї суми аліментів на старшого повнолітнього сина у розмірі 2000 грн, як просить позивачка, залишок заробітної плати відповідача становитиме менше прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. При цьому варто врахувати наявність у нього зобов`язань з утримання найменшого сина ОСОБА_10 , 2020 року народження.
З огляду на зазначене, відсутні підстави для висновку про спроможність ОСОБА_2 сплачувати аліменти у більшому розмірі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначила одним із аргументів щодо платоспроможності відповідача ту обставину, що ОСОБА_2 з новою сім`єю, окрім основного місця роботи, утримує земельну ділянку сільськогосподарського призначення (вирощують картоплю, кабачки, гарбузи, буряки, кукурудзу), також тримають свиней та птицю.
Проте такі доводи позивачки не підтверджені жодними доказами, відтак є припущенням, не достатнім для висновку про отримання відповідачем доходу від такої діяльності, а також визначення розміру такого доходу для обрахування аліментів. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги світлокопію статті з газети «Кролевецький вісник» №49 від 20 грудня 2024 року, яка не була подана до місцевого суду.
Враховуючи, що позивачка не надала до апеляційного суду доказів неможливості подання цієї світлокопії до місцевого суду, доказ не приймається апеляційним судом. 
За відсутності інших доказів на підтвердження майнового становища та доходів відповідача, апеляційний суд не має підстав для висновку про можливість стягнення аліментів на повнолітнього сина сторін у більшому розмірі.
Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними обґрунтуванню позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, апеляційний суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявниці. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Ураховуючи, що позивачка не довела можливостей відповідача оплачувати аліменти синові у більшому розмірі, ніж визначено місцевим судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1000 грн.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 25 лютого 2025 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: Д. В. Сізов 

М. В. Щербаченко