ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/1171/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О. О. – головуючий, Кролевець О. А., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання – Федорової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фермерського господарства "Галстедан"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025
у складі колегії суддів: Якімець Г.Г. – головуючий, Бойко С.М., Бонк Т.Б.
та на рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2024
суддя: Король М.Р.
у справі № 914/1171/24
за позовом фермерського господарства "Галстедан"
до державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного підприємства "Трансвіт",
про стягнення 3 216 905,50 грн,
за участю представників: 
від позивача: Косендюк Я.А.,
від відповідача: Корольов І.М.,
від третьої особи: Щетінін М.Ю. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фермерське господарство «Галстедан» звернулося до господарського суду з позовом до державного підприємства “Дослідне господарство “Радехівське” Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України” про стягнення 3 216 905,50 грн – заборгованості за договором зберігання.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язання за договором зберігання, а саме щодо здійснення плати за послуги зберігання.

Короткий зміст судових рішень у даній справі і мотиви їх ухвалення

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.11.2024 у справі №914/1171/24 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» на користь Фермерського господарства «Галстедан» 1 008 761,83 грн заборгованості та 12 105,14 грн судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що між сторонами справи існували господарські правовідносини, які виникли з договору зберігання від 25.06.2022, за умовами якого відповідач (поклажодавець) передав на зберігання позивачу (зберігачу) товар – озимий ячмінь врожаю 2022 року, однак, відповідач порушив умови договору зберігання та не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим в останнього перед позивачем виникла заборгованість. Водночас, суд взяв до уваги те, що 14.12.2022 між ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) укладено тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, за яким поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар – озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн, який знаходився на зберіганні у зберігача. Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 008 761,83 грн, заборгованості за договором зберігання, що виникла за період з червня по грудень 2022 року, а в задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, оскільки з 14.12.2022 зобов`язання відповідача, як поклажодавця припинилися.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2024 у справі № 914/1171/24 скасовано в частині відмови в задоволенні позову; в цій частині позов задоволено; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін; здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 17.06.2025 у справі №914/1171/24 постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 у справі №914/1171/24 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, які містяться у пункті 8.17 цієї постанови, зокрема, що застосування норм матеріального права, які регулюють відносини щодо зберігання (зокрема, статті 936 та 946 ЦК України), не дослідивши в повній мірі та всебічно обставини наявності/відсутності підстав для зміни поклажодавця, починаючи з 14.12.2022, ураховуючи зміну власника товару, який, у свою чергу, є предметом зберігання.

За результатами нового розгляду даної справи постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі №914/1171/24 рішення господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року у справі №914/1171/24 залишено без змін.

Апеляційний господарський суд враховуючи досліджені судом докази, що містяться у матеріалах справи, беручи до уваги підписання сторонами та третьою особою трьохстороннього акта від 14.12.2022 та його зміст; укладення позивачем та третьою особою нового договору зберігання від 14.12.2022; визнання як відповідачем, так і третьою особою укладення договору поставки; факт передачі за цим договором товару, який був предметом зберігання за первісним договором зберігання, укладеним позивачем і відповідачем; визнання третьою особою зобов`язань з оплати послуг зберігання, починаючи з 14.12.2022, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором зберігання від 25.06.2022 за період після 14 грудня 2022 року, оскільки відповідач з вказаної дати вже не був власником майна, переданого на зберігання позивачу.

Так, апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що починаючи з 14 грудня 2022 року зобов`язання відповідача, як поклажодавця, припинилися, тому стягнення з відповідача заборгованості за послуги зберігання після 14 грудня 2022 року є неправомірним та безпідставним, у зв`язку з чим, судом правомірно відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2 208 143,67 грн – заборгованості за договором зберігання за період з грудня 2022 року по грудень 2023 року.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Фермерське господарство "Галстедан" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 та рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2024 у справі № 914/1171/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» на користь Фермерського господарства «Галстедан» 2 208 143,67 грн. заборгованості, і в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Зокрема скаржник стверджує, що судами застосовано норми статей 936, 938, 946, 948, 953 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 р. у справі №916/1877/23; застосовано норми права статей 936, 946 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.06.2025 у справі №914/1171/24.

Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій досліджувалось питання того, хто є власником товару, але, всупереч позиції із пунктів 5.26 та 5.27 постанови Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №916/1877/23, не дослідили, чи передбачає договір купівлі-продажу (договір поставки) перехід обов`язків зберігання і сплати за нього новому власнику.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзивів та заперечень на касаційну скаргу у встановлені Судом строки до Верховного Суду не надходило.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

25 червня 2022 року між Фермерським господарством «Галстедан» (зберігач) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (поклажодавець) укладено договір зберігання № 25-06-22р., відповідно до умов якого, а саме п.1.1 поклажодавець передає на зберігання зберігачу товар, а зберігач зобов`язаний прийняти товар на зберігання, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, погрузки товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.2 Договору товаром за цим договором є озимий ячмінь врожаю 2022 року.

Розрахунки за надані послуги проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Розмір плати (тариф) за надання послуг, що надаються зберігачем, встановлюється за домовленістю сторін і складають: - приймання 1 фізичної тонни товару з автомобіля - 19,98 грн; - зберігання за 1 тонна/день - 2,28 грн; - сушіння товару за один тонопроцент – 85,50 грн; - очистка товару за один тонопроцент - 19,02 грн; - погрузка на автомобілі 1 тонни товару - 114 грн (п.п.3.1, 3.2 Договору).

У п. 3.4 Договору сторони погодили, що плата за послуги зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2 даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.

Відповідно до п.3.5 Договору акт надсилається зберігачем поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги. Поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язаний розглянути акт, підписати його та направити один примірник зерновому складу або мотивовану відповідь про відмову від підписання акту. У випадку непідписання поклажодавцем акту та ненадання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту, останній автоматично вважається підписаним, а послуги – прийнятими поклажодавцем у повному обсязі.

У випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії товару, підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; лист на переоформлення товару; повну оплату за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору (п.5.1 Договору).

Згідно з п.5.5 Договору відпуск/переоформлення товару поклажодавцю проводиться у фізичній вазі з врахуванням фактичних показників якості по вологості і смітної домішки на час відпуску у відповідності з актом-розрахунком (Додаток № 1 до даного договору).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.

На виконання умов Договору на елеватор позивача було доставлено зерно озимого ячменю у кількості 2751,375 тонн.

У матеріалах справи містяться наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) стосовно зберігання товару за договором зберігання №25-06-22р. на загальну суму 3 216 905,50 грн: акт № Г-00000037 від 30.06.2022 на суму 956,87 грн з ПДВ; акт № Г-00000038 від 31.07.2022 на суму 160 931,68 грн з ПДВ; акт № Г-00000039 від 31.08.2022 на суму 194 467,20 грн з ПДВ; акт № Г-00000040 від 30.09.2022 на суму 188 194,06 грн з ПДВ; акт № Г-00000041 від 31.10.2022 на суму 194 467,20 грн з ПДВ; акт № Г-00000042 від 30.11.2022 на суму 188 194,06 грн з ПДВ; акт № Г-00000043 від 31.12.2022 на суму 81 550,76 грн з ПДВ; акт № Г-00000007 від 23.05.2023 на суму 865 692,72 грн з ПДВ; акт № Г-00000014 від 01.11.2023 на суму 1 154 256,89 грн з ПДВ; акт № Г-00000016 від 01.12.2023 на суму 188 194,06 грн з ПДВ.

Разом із листом від 25.04.2023 позивач надав відповідачу розрахунок за зберігання ячменю та акт здачі-прийняття робіт за сушіння від 21.11.2022.

Також судом встановлено, що 14.07.2023 позивач надіслав відповідачу претензію про стягнення заборгованості із проханням сплатити заборгованість за збирання, сушіння та зберігання озимого ячменю, яку відповідач залишив без задоволення.

Позивач зазначив, що акти № Г-00000037, № Г-00000038, № Г-00000039, № Г-00000040, № Г-00000041, № Г-00000042, № Г-00000043, № Г-00000007 надсилалися відповідачу також із листом від 07.06.2023 № 3. Разом з тим, акти також надіслані повторно разом із рахунками-фактурами із листом від 16.11.2023 № 16.

Акти № Г-00000037, № Г-00000038, № Г-00000039, № Г-00000040, № Г-00000041, №Г-00000042, № Г-00000043, № Г-00000007, № Г-00000014 разом із відповідними рахунками-фактурами (накладна № 4302527112436) вручено відповідачу 22.11.2023. Акт за № Г-00000016 із відповідним рахунком-фактурою (накладна №4301040791293) вручено відповідачу – 04.01.2024.

Виходячи з умов Договору, позивач вважає, що за актами № Г-00000037, № Г-00000038, № Г-00000039, № Г-00000040, № Г-00000041, № Г-00000042, № Г-00000043, № Г-00000014, № Г-00000007 відповідач мав сплатити борг 30.11.2023, а за актом № Г-00000016 – 12.01.2024.

Крім цього, встановлено, що 22 липня 2022 року між Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (в тексті договору – постачальник) і ПП «Трансвіт» (в тексті договору – покупець) укладено договір поставки № 2207/22-01 (далі - Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець – прийняти і оплатити зерно ячменю озимого врожаю 2022 року (далі - товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які є невід`ємними частинами договору поставки.

26 липня 2022 року сторонами Договору поставки укладено специфікацію № 1 до Договору поставки, в якій погодили асортимент товару - ячмінь озимий врожаю 2022 року; загальну кількість товару - 2 750 тонн; пункт поставки товару - елеватор за адресою: 45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники.

Відповідно до видаткової накладної № 212 від 14.12.2022 товар передано від постачальника покупцю (ПП «Трансвіт»).

14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (в тексті договору – зберігач) та ПП «Трансвіт» (в тексті договору – поклажодавець) укладено договір зберігання № 14-12-22р., за умовами якого, поклажодавець передає, а зберігач зобов`язаний прийняти товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року) на зберігання, надати послуги зі збереження, сушки, очистки, погрузки товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.4 Договору зберігання переданий на зберігання товар залишається власністю поклажодавця протягом усього часу знаходження його на зберіганні у зберігача.

14 грудня 2022 року ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» ІСГ Карпатського регіону НААН України (поклажодавець) укладено та підписано тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар: озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн.

У пункті 2 вказаного акта сторони підтвердили факт приймання-передачі вищевказаного товару, а також те, що товар знаходиться на зберіганні у зберігача. Пунктом 3 акта сторони підтверджують, що право власності на товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням цього акта.

Також встановлено, що станом на час розгляду спору придбаний ПП «Трансвіт» товар (ячмінь озимий врожаю 2022 року в кількості 2 750 тонн) фактично знаходиться у ФГ «Галстедан». Зокрема, позивач зазначає, що повідомляв ПП «Трансвіт» про те, що не може здійснити переоформлення, оскільки ДП «Радехівське» не надає листа погодження на переоформлення та не проводить оплату за надані послуги, а тому лише після виконання даних вимог, ФГ «Галстедан» матиме можливість здійснити відвантаження товару ПП «Трансвіт» з врахуванням вимог п.5.1 Договору. Крім цього, позивач вказав, що звертався до ПП «Трансвіт» з вимогою про надання підтвердження факту придбання товару у ДП «Радехівське». Така вимога була пов`язана із тим, що ДП «Радехівське» не надавало листа підтвердження про перехід права власності на товар, а трьохсторонній акт, який підписаний між ФГ «Галстедан», ДП «Радехівське», ПП «Трансвіт» не є первинним документом, на підставі якого переходить право власності на товар. Зважаючи на те, що ні ДП «Радехівське», ні ПП «Трансвіт» на вимогу позивача не надало документів на підтвердження переходу права власності на товар, ФГ «Галстедан» з метою виконання умов договору зберігання № 25-06-22р. виставляв рахунки на оплату саме ДП «Радехівське», які останнім не оплачено, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Позиція Верховного Суду

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування (ст. 936 ЦК України).

Згідно зі ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

В силу положень ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. 

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Разом з тим, в силу приписів ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Скаржник обґрунтовує підстави касаційного оскарження тим, що судами попередніх інстанцій застосовано норми статей 936, 938, 946, 948, 953 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №916/1877/23; застосовано норми права статей 936, 946 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.06.2025 у справі №914/1171/24.

Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій досліджувалось питання того, хто є власником товару, але, всупереч позиції із пунктів 5.26 та 5.27 постанови Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №916/1877/23, не дослідили, чи передбачає договір купівлі-продажу (договір поставки) перехід обов`язків зберігання і сплати за нього новому власнику.

В постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №916/1877/23 зазначено: «п. 5.26. За змістом статті 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Так, виходячи з умов договору зберігання, якщо інше не передбачено його положеннями, обов`язок сплати за зберігання лежить на поклажодавці - особі, яка передала майно на зберігання. Водночас зміна власника майна вимагає додаткового дослідження щодо того, чи передбачає відповідний договір перехід обов`язків зберігання і сплати за нього новому власнику.
5.27. Керуючись принципами договірного права, що регулюють відносини зберігання та передачу прав і обов`язків у випадку зміни власника майна, якщо в договорі купівлі-продажу не передбачено перехід зобов`язань на нового власника обов`язок щодо сплати за зберігання залишається за поклажодавцем, навіть після передачі права власності на майно іншій особі. Якщо новий власник набуває прав власності на майно разом із зобов`язаннями за договором зберігання, він також зобов`язаний нести фінансові зобов`язання, пов`язані зі зберіганням майна.»

Верховний Суд звертає увагу, що вказані висновки також процитовано апеляційним господарським судом у оскаржуваній постанові. На такі висновки звертав увагу і Верховний Суд у постанові від 17.06.2025 у даній справі №914/1171/24, направляючи її на новий розгляд.

Як вбачається із встановлених обставин справи, 14 грудня 2022 року ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» ІСГ Карпатського регіону НААН України (поклажодавець) укладено тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар: озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн. У пункті 2 вказаного акта сторони підтвердили факт приймання-передачі вищевказаного товару, а також те, що товар знаходиться на зберіганні у зберігача. Пунктом 3 акта сторони підтвердили, що право власності на товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням цього акта.

Отже як вірно враховано апеляційним господарським судом, зміст трьохстороннього акта від 14.12.2022 свідчить про переоформлення товару з поклажодавця на нового поклажодавця, підтвердження сторонами, у тому числі позивачем, факту приймання-передачі товару та те, що право власності на вказаний товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням вказаного акта.

Крім того, Суд враховує, що 14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач) та ПП «Трансвіт» (поклажодавець) укладено новий договір зберігання за № 14-12-22р., відповідно до умов якого, поклажодавець передає, а зберігач зобов`язаний прийняти товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року) на зберігання, надати послуги зі збереження, сушки, очистки, погрузки товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.

Підписання позивачем як трьохстороннього акта від 14.12.2022, так і нового договору зберігання від 14.12.2022 свідчить про визнання ним факту зміни власника товару, який було йому передано на зберігання.

Пунктом 5.1 Договору зберігання від 25.06.2022 передбачалося, що у випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії товару, підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; лист на переоформлення товару; повну оплату за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору.

Проте, як встановлено апеляційним судом, позивачем було порушено умови договору зберігання № 25-06-22р. від 25 червня 2022 року щодо своєчасного надсилання відповідачу актів, які у відповідності до п.3.5 Договору повинні були надсилатися зберігачем поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги. Водночас, позивачем такі акти надіслані відповідачу лише 25 квітня 2023 року, тобто після зміни власника товару, переданого на зберігання - 14 грудня 2022 року.

Крім цього, у матеріалах справи міститься лист № 76 від 21.07.2023, в якому відповідач повідомив позивача про переоформлення права власності на озимий ячмінь врожаю 2022 року на третю особу – ПП «Трансвіт».

Також апеляційний господарський суд врахував, що відповідачем та третьою особою визнається факт укладення договору поставки, факт передачі товару за вказаним договором, який був і предметом зберігання за договором, який укладений позивачем та відповідачем, разом з цим, третьою особою визнаються зобов`язання з оплати послуг зберігання, починаючи з 14.12.2022.

Зважаючи на обставини, встановлені у цій справі, беручи до уваги підписання сторонами та третьою особою трьохстороннього акта від 14.12.2022 та його зміст; укладення позивачем та третьою особою нового договору зберігання від 14.12.2022; визнання як відповідачем, так і третьою особою укладення договору поставки; факт передачі за цим договором товару, який був предметом зберігання за первісним договором зберігання, укладеним позивачем і відповідачем; визнання третьою особою зобов`язань з оплати послуг зберігання, починаючи з 14.12.2022, господарські суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором зберігання від 25.06.2022 за період після 14 грудня 2022 року, оскільки відповідач з вказаної дати вже не був власником майна, переданого на зберігання позивачу. Починаючи з 14 грудня 2022 року зобов`язання відповідача, як поклажодавця припинилися, тому стягнення з відповідача заборгованості за послуги зберігання після 14 грудня 2022 року є неправомірним та безпідставним, у зв`язку з чим, судом правомірно відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2 208 143,67 грн – заборгованості за договором зберігання за період з грудня 2022 року по грудень 2023 року.

З огляду на обставини, що встановлені у даній справі, Верховний Суд не вбачає неправильного застосування норм права, на які посилається скаржник, та не врахування судами висновків Верховного Суду у наведених в скарзі постановах.

Навпаки, суд апеляційної інстанції, врахувавши зазначені висновки встановив, що позивач і новий власник переданого на зберігання майна уклали новий договір зберігання за № 14-12-22р. та визначили в ньому обов?язки нового поклажодавця.
Крім того, сторонами укладено трьохсторонній акт, яким також було врегульовано і погоджено перехід права власності до ПП «Трансвіт», який зазначений в акті як новий поклажодавець.

Таким чином, підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства "Галстедан" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі №914/1171/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. А. Кролевець

В. І. Студенець