Номер провадження: 22-з/813/121/26 
Справа № 523/4939/24
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
розглянув у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган Валентин Володимирович про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
21 березня 2024 року ЖБК «Марсельський» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
17 лютого 2025 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву ЖБК «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Марсельський» заборгованість за оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, вивезення твердих побутових відходів та водопостачання і водовідведення у розмірі 10 089, 05 грн, три відсотки річних у розмірі 744,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 981,47 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 5 500 грн; судовий збір в розмірі 3 028 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган В.В., подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі
16 січня 2026 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року скасовано.
Прийнято постанову, якою позовні вимоги ЖБК «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишено без задоволення.
22 січня 2026 року Одеським апеляційним судом отримано заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Борогана В.В. про ухвалення додаткового рішення в якому він просить суд стягнути з ЖБК “Марсельський” на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме 10 000 грн за надання правової допомоги та 3 633, 60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Також заявник просить поновити строк на звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення так як з текстом постанови Одеського апеляційного суду адвокат зміг ознайомитись після його надходження до Електронного суду, а саме 19 січня 2026 року.
Під час підготовки до розгляду питання про ухвалення додаткового рішення колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи без повідомлення та виклику учасників справи, у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити частково, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема щодо надання професійної допомоги.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро “Бороган” укладено договір про надання правничої допомоги,згідно п. 2.1 якого Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надати клієнту правову допомогу у представленні інтересів клієнта в Одеському апеляційному суді по справі №523/4939/24.
Згідно п. 4.1 вказаного договору, клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду в розмірі фіксованої суми - 10 000 грн.
21 січня 2026 року між ОСОБА_1 та АБ “Бороган” підписано акт приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правової допомоги. 
На підтвердження наданиї правової допомоги представником надано Ордер на надання правової допомоги, Договір про надання правової допомоги, Акт приймання-передачі виконаної роботи.
За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 цієї статті встановлює критерії співмірності розміру витратна оплату послуг адвоката з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому частини 5-6 цієї статті встановлюють, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 в справі №922/1964/21: «Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».
Положення статті 129 ГПК кореспондують положенням статті 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постановах від 19 лютого 2022 року №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
За практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Апеляційний суд, при вирішенні питання щодо розміру суми правової допомоги, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, приймає до уваги заяву представника ЖБК “Марсельський” про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Позивач вважає суму 10 000 грн неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг та просить суд стягнути з позивача на користь відповідача 1 200 грн.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що дана справа віднесена до категорії малозначних, ціна позову складає 12 815,50 грн, а також те, що судові засідання по справі не проводились.
Слід наголосити на тому, що вибір адвоката, який буде представляти інтереси особи в суді є правом такої особи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи має надати опис робіт, які були необхідні для надання правової допомоги, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову.
Крім того, як неодноразово вказував у своїх постановах Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.
Дослідивши акт виконаних робіт, в якому зафіксований обсяг професійної правничої допомоги, враховуючи обставини даної справи, категорію спору, предмет та ціну позову, значення справи для сторін, в тому числі в контексті обґрунтувань апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого розміру витрат в контексті обставин справи, процесуальної поведінки сторони, пропорційності до предмету спору та необхідності здійснення. Керуючись критеріями реальності та розумності витрат на правничу допомогу, виходячи з обставин даної конкретної справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо судапеляційної чикасаційної інстанції,не передаючисправи нановий розгляд,змінює рішенняабо ухвалюєнове,цей судвідповідно змінюєрозподіл судовихвитрат. За ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за результатами перегляду оскаржуваного рішення апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу, скасував рішення та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 12, 137, 141, 270, 381 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
У Х В А Л И В:
Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвкат Бороган Валентин Володимирович, строк на зверненян із заявою про ухвалення доаткового рішення.
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвкат Бороган Валентин Володимирович, про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з Житлово-будівельного кооперативу “Марсельський” (ЄДРПОУ 25028353) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн (сім тисяч гривень) та суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні).
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 16 лютого 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік 

С.М. Сегеда