Справа № 630/744/24
Провадження № 2/630/10/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді    Сухорукова І.М.,
за участю секретаря    Дубрової А.І.,
позивача    ОСОБА_1 ,
представника відповідача   ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду зі даним позовом, у якому із врахуванням уточнень просив:
-усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належними йому земельними ділянками за адресами за адресою АДРЕСА_1 , шляхом перенесення дворової вбиральні та суміжної господарської будівлі, розташованих на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 на відстань, яка має бути не менше 1 метру від суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 від найбільш виступаючої конструкції стіни будівель, а також для дворової вбиральні не менше 20 метрів від житлового будинку ОСОБА_1 , та облаштувавши вказані споруди необхідними інженерно-технічними заходами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнізів будівель на територію земельної ділянки ОСОБА_1 ; 
-компенсувати ОСОБА_1 заподіяну неправомірними діями ОСОБА_3 майнову та моральну шкоду у загальному розмірі 150000 грн.
На обґрунтування позову зазначено, що відповідачка є мешканкою сусіднього із позивачем домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , і впритул до паркану двору ОСОБА_1 , менше ніж за один метр розташовані вуличний туалет та душ відповідачки. Дах цих побудов зроблений, так, що атмосферні опади стікають у двір позивача. Більш того, розташування побудов менше одного метру до паркану є порушенням норм ДБН, а розташування туалету менше 20 метрів до ділянки позивача є порушенням санітарних норм. Внаслідок цих порушень, на земельну ділянку позивача стікають атмосферні опади. З туалету відповідачки до подвір`я позивача йдуть неприємні запахи.
Ухвалою від 22 серпня 2024 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою від 02.10.2024 провадження у справі було зупинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до проведення експертизи.
Ухвалою від 27 жовтня 2025 року відновлено провадження у справі у зв`язку з її поверненням з експертної установи без проведення експертизи.
Відповідачкою подано відзив на позовну заяву, де вона зазначила, що право власності на будинок з надвірними будівлями, серед яких раніше була дерев`яна вулична вбиральня, виникло у неї раніше, ніж ОСОБА_1 набув право власності на свою земельну ділянку. Крім того, відповідно до копії викопіювань із будівельного кварталу №346, та копії плану змін земельних ділянок, станом на 1991 рік між вбиральнею літ. «В» відповідачки та парканом суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , є певна відстань. Однак, під час будівництва паркану між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 передвинув межу та зайняв належну частину земельної ділянки ОСОБА_3 , а тому вбиральня та сарай, які належать відповідачу стали розташовуватися безпосередньо на межі, а не на певній відстані від неї. Окрім того, відповідачки тривалий час не використовує вбиральню, як туалет, а у цій побудові облаштовано сарай, що відображено в останній інвентаризації. Водночас господарські будівлі, які належать ОСОБА_3 розташовані суміжно із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6311200000:30:002:0039, власником якої є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 . Таким чином права ОСОБА_1 як суміжного землевласника з боку відповідача ОСОБА_3 не порушувалися, а в свою чергу ОСОБА_1 є неналежним позивачем в даній справі.
Позивач надав відповідь на відзив, де наполягав на позовних вимогах та вказав, що відповідачкою не подано жодних аргументів і доказів на підтвердження того, що права ОСОБА_1 як суміжного землевласника з боку відповідача ОСОБА_3 не порушувалися, і що ОСОБА_1 є неналежним позивачем в даній справі. Представником відповідача проігноровано наявні у матеріалах справи докази, відповідь Виконавчого комітету ЛМР від 25.06.24 №В-419, якою підтверджується, що будівництво власницею земельної ділянки по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 туалету та господарської будівлі проведено з порушенням зазначених норм та без дозвільних документів на початок будівельних робіт. Паркан позивач побудував на місті старого дерев`яного паркану і не порушив старі межі. Господарські будівлі відповідачки не прийняті в експлуатацію та не узаконені і є самочинним будівництвом.
Ухвалою від 11 березня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Позивач повторних клопотань про призначення експертизи не заявив.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що побудови сусідки ОСОБА_3 – літній душ та туалет розташовані менше 1 метру до паркану з його подвір`ям. Пояснив, що туалет ОСОБА_3 не використовує за призначенням, а зберігає у ньому хлам. З літнього душу постійно витікає вода на його ділянку. Покрівля на цих побудовах зроблена так, що опади стікають на паркан між ділянками та до його подвір`я. З-за цього паркан руйнується. Цей паркан ставив він сам за власний кошт, а ОСОБА_3 відмовилася оплатити частину його вартості. Також вказав, що неправомірними діями ОСОБА_3 йому спричинено шкоду на 150000 грн. Матеріальна шкода оцінена ним у 50000 грн – за половину паркану, який ОСОБА_3 відмовилася оплатити йому. 100000 грн це моральна шкода внаслідок постійних сварок з сусідкою, що підривають його здоров`я. Окрім того, моральна шкода була йому спричинена й тим, що робочий, який здійснював будівельні роботи, погрожував йому. Зазначив, що ОСОБА_4 є його племінником, він до цього часу не знав, яка ділянка у подвір`ї належить ОСОБА_4 , але він користується усіма ділянками за своєю адресою.
Представник відповідачки проти позову заперечувала. Зазначила, що літній душ та туалет на ділянці ОСОБА_3 не межують з подвір`ям позивача, оскільки сусідня земельна ділянка не належить ОСОБА_1 . Додатково зазначила, що, хоча у технічному паспорті побудова значиться, як туалет, але ОСОБА_3 тривалий час використовує цю побудову як сарай для зберігання інвентарю, а туалет побудований у будинку. Дах над будівлями ОСОБА_3 зробила так, щоб атмосферні опади не стікали до сусідів. Окрім того, ОСОБА_1 , коли будував паркан, заступив парканом на її ділянку на певну відстань, а тому неможливо казати, що побудови розташовані менше одного метру до межі. Діями ОСОБА_3 жодної шкоди ОСОБА_1 не завдано. Вимога про стягнення 150000 грн моральної та майнової шкоди не обґрунтована та навіть не розмежована щодо окремих розмірів матеріальної та моральної шкоди.
Вислухавши позивача та представника відповідачки, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 10.06.2024 звертався до органу поліції з приводу конфлікту із сусідкою ОСОБА_3 (а.с. 11-15)
Технічний паспорт, виготовлений ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації» 15.03.2018 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , має запис про право власності на цей будинок ОСОБА_1 (а.с. 96) 
Згідно до відповіді Виконавчого комітету ЛМР від 25.06.2024, наданої на заву ОСОБА_1 , будівництво власницею земельної ділянки по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 туалету та господарської будівлі проведено з порушенням норм п.6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 та без дозвільних документів на початок будівельних робіт. Про необхідність додержання вказаних норм ОСОБА_3 попереджена під час виїзного засідання комісії. При цьому ОСОБА_1 наголошено про необхідність облаштування навісу системи відведення атмосферних опадів. Рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вишукати можливості до порозуміння та дотримання правил добросусідства. (а.с. 16)
ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , 14.11.2018 року ініціювали питання розділити належні їм на праві власності земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 наступним чином: 1) ділянку кадастровий номер 6311200000:30:002:0035 площею 0,1 га на земельну ділянку №1 0,0308га на ім`я ОСОБА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,692га на ім`я ОСОБА_5 ; 2) ділянку кадастровий номер 6311200000:30:002:0036 на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0130 га на ім`я ОСОБА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0622 га на ім`я ОСОБА_5 . Розробка технічної документації щодо розподілу земельних ділянок здійснювалась ТОВ «Скіф», що має відповідні сертифікати на здійснення таких робіт. (а.с. 17-28)
Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Власником земельної ділянки кадастровий номер 6311200000:30:002:0039 площею 0,0622 га за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 08.10.2019. (а.с. 138)
ОСОБА_3 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , (131-137)
Як вбачається зі схеми розташування будівель та споруд, у технічному паспорті житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 12.12.2025, на ділянці є побудови літ.Г (душ) та літ.Д (сарай) (зворотній бік а.с. 133). Ці побудови розташовані на межі з адресою АДРЕСА_3 . Вигрібна яма та вбиральня літ.Ж знаходяться з іншого боку подвір`я і не межують з адресами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .
На старому інвентарному плані за 1963 рік була вбиральня літ.В на тому самому місці подвір`я, що і у теперішній час душ літ.Г та сарай літ.Д. (а.с. 136)
У технічному паспорті станом на 12.12.2025 побудови душ літ.Г та сарай літ.Д вказані з датою спорудження: 1989 рік. (а.с. 135)
Як вбачається з плану земельних ділянок, виготовленого ТОВ «Скіф», яке здійснює землевпорядну діяльність, земельні ділянки ОСОБА_1 (позначено червоним) 6311200000:30:002:0040 та 6311200000:30:002:0038 за адресою АДРЕСА_1 – частково межують з земельною ділянкою ОСОБА_3 «0,0596» (позначена зеленим) за адресою АДРЕСА_2 . Побудови, з приводу яких ініційовано позов, розташовані у нижньому куті земельної ділянки ОСОБА_3 і межують з земельною ділянкою 6311200000:30:002:0039 (яка не належить ОСОБА_1 ) (а.с. 173)
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до частини 1 статті 316 та частини 1 статті 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За приписами частин 1 та 5 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Приписами частини 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.
Положеннями статті 152 Земельного Кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Отже, усунення будь-яких порушень прав на землю може вимагати власник земельної ділянки або землекористувач.
Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування, на умовах оренди (пп. 14.1.73, п .14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону «Про оренду землі»). Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації (ст. 6), а об`єкт вважається переданим орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17)
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 наполягав, що його права, як власника домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 порушуються сусідкою ОСОБА_3 - власницею суміжного домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , оскільки господарські побудови на її ділянці, серед яких є дворова вбиральня, розташовані на відстані менше одного метру від його паркану (а вбиральня – менше 20 метрів), що є порушенням будівельних та санітарних норм. На підтвердження свого права власності, ОСОБА_1 надав технічний паспорт домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 .
У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що спірними будівлями, які розміщені із порушенням будівельних норм у дворі ОСОБА_3 (як вбачається з техпаспорту на її домоволодіння), є 1 літ. «Г», та сарай літ. «Д», на місці якого раніше була дворова вбиральня, але зараз там вбиральні вже немає.
Як вбачається з плану земельних ділянок, подвір`я ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) межує із подвір`ям ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (складається з двох земельних ділянок), та межує із ще одним іншим подвір`ям з адресою АДРЕСА_1 (також складається з двох земельних ділянок).
Господарські будівлі ОСОБА_3 літ. «Г» та літ. «Д» з приводу яких розглядається спір, розташовані суміжно із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6311200000:30:002:0039, власником якої є ОСОБА_4 .
Таким чином, судом встановлено, що спірні будівлі літ. «Г» та літ. «Д» у подвір`ї по АДРЕСА_2 відповідачки ОСОБА_3 не межують із домоволодінням ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 не є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 не подано до суду доказів, які б свідчили про наявність у нього належним чином оформленого права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6311200000:30:002:0039, власником якої є ОСОБА_4 .
Суд констатує, що позивачем не доведено порушення зі сторони відповідачки ОСОБА_3 його прав в користуванні належними йому земельними ділянками за адресою АДРЕСА_1 . Так само, позивачем не доведено, що йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду в розмірі 150000 грн внаслідок розташування у дворі ОСОБА_3 господарських споруд літ. «Г» та літ. «Д». 
За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись 4, 12, 13, 141, 211, 259, 263, 264, 293, 315, 273 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, 152 ЗК України, 6, 14 14 Закону України «Про оренду землі», суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди – відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони по справі:
позивач:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 ,
відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 . 

Суддя І.М. Сухоруков