Справа №203/1217/25 
Провадження №2/0203/145/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Гапоновій К.В.,
з участю:
-представниці позивачки ОСОБА_1 ;
-представника відповідача ОСОБА_2 ;
-представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс», третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович, про визнання договорів недійсними,

у с т а н о в и в:

1. 21 лютого 2025 року позивачка поштовим зв`язком звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ТОВ «ФК «Ю-Бейс», третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., про визнання договорів недійсними. Заявлений позов обґрунтовано тим, що від 29.12.1999 до 18.09.2009 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 01.12.2024 позивачка під час розгляду іншої справи довідалася про те, що її колишній чоловік 05.07.2005 без її згоди уклав з ВАТ «Родовід Банк» кредитний договір, а також договір застави акцій ЗАТ «Прогрес» загальною їх вартістю 263 185,50 грн. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15.11.2017 з ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 357 224,86 доларів США. У рамках виконання цього рішення виконавцем було накладено арешт, у тому числі на майна позивачки. 16.12.2021 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Ю-Бейс» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким останнє набуло права кредитора за кредитним договором та договором застави від 05.07.2005. Оскільки позивачка не давала своєї згоди ані на укладення кредитного договору, ані на укладення договору застави, такі правочини мають бути визнані недійсними. Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання зазначених договорів недійсними (т. 1 а.с.а.с. 1 – 3, 27).
2. 21 квітня 2025 року ОСОБА_5 подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що визнає позов, оскільки тепер це відповідає його інтересам (т. 1 а.с.а.с. 147, 148).
3. 22 травня 2025 року ТОВ «ФК «Ю-Бейс» також подало відзив на позов, у якому зазначило, що Селидівським міським судом Донецької області з ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за укладеним кредитним договором загальною сумою 357 224,86 доларів США. Саме з бажанням уникнути відповідальності за ухваленим судовим рішенням і пов`язане, у тому числі, звернення позивачки до суду. Позивачка безпідставно стверджує, що позичальник за кредитним договором мав узгодити з нею укладення оспорених договорів, оскільки це спростовується висновками, викладеними Верховним Судом у своїх рішеннях. Крім того, позивачка, звернувшись до суду у лютому 2025 року, порушила позовну давність (т. 1 а.с.а.с. 182 – 188).
4. 2 червня 2025 року позивачка подала відповідь на відзив ТОВ «ФК «Ю-Бейс», у якій зазначила, що про укладення оспорених нею договорів вона дізналася випадково в іншій справі з пояснень представника ТОВ «ФК «Ю-Бейс», отже позовна давність у справі не порушена. Кредитні кошти згідно з укладеним договором призначалися для побудови житлового будинку та облаштування території. Таким чином, кошти мали використовуватись в інтересах сім`ї, і договір, відповідно, підлягав узгодженню з другим з подружжя (т. 1 а.с.а.с. 197 – 199).
5. 24 листопада 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 13). 

6. У судовому засіданні представниця позивачки заявлений позов підтримала, пояснивши, що від 29.12.1999 до 18.09.2009 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 01.12.2024 позивачка під час розгляду іншої справи довідалася про те, що її колишній чоловік 05.07.2005 без її згоди уклав з ВАТ «Родовід Банк» кредитний договір, а також договір застави акцій ЗАТ «Прогрес» загальною їх вартістю 263 185,50 грн. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15.11.2017 з ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 357 224,86 доларів США. У рамках виконання цього рішення виконавцем було накладено арешт, у тому числі на майна позивачки. 16.12.2021 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Ю-Бейс» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким останнє набуло права кредитора за кредитним договором та договором застави від 05.07.2005. Оскільки позивачка не давала своєї згоди ані на укладення кредитного договору, ані на укладення договору застави, такі правочини мають бути визнані недійсними. Кредитні кошти згідно з укладеним договором призначалися для побудови житлового будинку та облаштування території. Таким чином, кошти мали використовуватись в інтересах сім`ї, і договір, відповідно, підлягав узгодженню з другим з подружжя.
7. Представник ОСОБА_5 у суді не заперечував проти задоволення позову, підтвердивши всі обставини, про які йшлося у позовній заяві та відповіді на відзив.
8. Представник ТОВ «ФК «Ю-Бейс» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що Селидівським міським судом Донецької області з ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за укладеним кредитним договором загальною сумою 357 224,86 доларів США. Саме з бажанням уникнути відповідальності за ухваленим судовим рішенням і пов`язане, у тому числі, звернення позивачки до суду. Позивачка безпідставно стверджує, що позичальник за кредитним договором мав узгодити з нею укладення оспорених договорів, оскільки це спростовується висновками, викладеними Верховним Судом у своїх рішеннях. Крім того, позивачка, звернувшись до суду у лютому 2025 року, порушила позовну давність.
9. Третя особа до суду не з`явилася, була повідомлена належним чином.

10. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

11. Судом встановлено, що від 29.12.1999 до 18.09.2009 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 (т. 1 а.с.а.с. 9, 10).
12. 5 липня 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №2005-141, за умовами якого ВАТ «Родовід Банк» надало (з урахуванням додаткових угод) кредит загальною сумою 1 000 000,00 доларів США. Кошти було надано з метою оплати за будівельні матеріали, ведення будівництва нерухомості, облаштування об`єкту нерухомості та земельної ділянки, необхідної для його обслуговування (т. 1 а.с.а.с. 61 – 65, 90 – 146).
13. Того ж дня з метою забезпечення належного виконання кредитного договору №2005-141 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір застави №2005-141/2, за умовами якого ОСОБА_5 передав ВАТ «Родовід Банк» належні йому на праві власності прості іменні акції закритого акціонерного товариства «Прогрес» загальною номінальною вартістю 263 185,50 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенком В.В. і зареєстрований за №3466 (т. 1 а.с.а.с. 23 – 25, 66).
13. 15 листопада 2017 року Селидівським міським судом Донецької області було ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №2005-141 у сумі 357 224,86 доларів США. Рішення набрало законної сили 16.05.2018 (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень – 70371286).
14. 16 грудня 2021 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Ю-Бейс» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким останнє набуло права кредитора за кредитним договором та договором застави від 05.07.2005. Зазначена обставина, зокрема, підтверджується ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.06.2022 (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень – 104615034).

15. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
16. За своєю юридичною природою кредитний договір є двостороннім (взаємним), реальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на його укладення сторін.
17. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 – 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
18. За приписами пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 – 210, 640 ЦК тощо).
19. За правилами, встановленими статтею 65 Сімейного кодексу України (далі – СК) у редакції, що діяла на день укладення кредитного договору (на якій побудовано заявлений у справі позов), дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
20. Між тим, суд вважає помилковим посилання позивачки на приведену норму, оскільки і її зміст, і назва самої статті абсолютно свідчать про те, що вона регулює правила укладення подружжям правочинів з розпорядження спільним майном. Таким правочином за своєю юридичною природою кредитний договір №2005-141 не є.
21. З огляду на викладене суд не вбачає у доводах позивачки підстав для визнання кредитного договору недійсним.

22. Статтею 572 ЦК у редакції, що діяла на час укладення договору застави цінних паперів, визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
23. Відповідно до частини 1 статті 576 ЦК предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
24. Згідно з частиною 1 статті 577 ЦК якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.
25. За правилами, встановленими частинами першою, другою статті 13 Закону України від 02.10.1992 №2654-ХІІ «Про заставу» у редакції, що діяла на 05.07.2005, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів.
26. Судом було встановлено, що предметом застави за договором застави від 05.07.2005 стали прості іменні акції ЗАТ «Прогрес», належні чоловікові позивачки, отже для його укладення законом не було передбачено обов`язкової нотаріальної форми.
27. Статтею 578 ЦК визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.
28. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно з частиною 1 статті 219 ЦК у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.
29. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.
30. Так, за приписами пункту 6 статті 3 ЦК до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
31. Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК, частини 2 статті 65 СК при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
32. З аналізу приведених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку про те, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа – контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
33. У цій справі судом встановлено, що передані в заставу акції іншим особам не відчужені, не передавалися в заставу третім особам, під забороною та/або арештом не перебувають, не є предметами спорів в судах, не обтяжені з метою забезпечення інших зобов`язань та не передавалися в управління тощо.
34. Крім того, договір застави не містить декларації заставодавця про те, що предмет застави є спільним майном подружжя, а згідно з пунктом 4.2 договору заставодавець відповідає за надання недостовірної інформації щодо предмету застави.
35. Викладене свідчить про те, що на час укладення договору застави ВАТ «Родовід Банк» не знало і не могло знати про те, що передані акції можуть належати на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_6 .

36. Крім того, про безпідставність позову в цій частині опосередковано свідчить і той факт, що від 18.09.2009 (день розірвання шлюбу) і до 2024 року позивачка не висувала колишньому чоловікові жодних майнових претензій (зокрема, стосовно предмету договору застави).
37. Ця обставина цілком узгоджується з тим, що заявлений у справі позов не містить чіткого та зрозумілого обґрунтування порушення майнових прав позивачки, до якого призвело укладення її колишнім чоловіком оспорених у справі правочинів.
38. Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
39. При цьому презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
40. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
41. З огляду на викладене суд не знаходить достатніх підстав для висновку про недійсність договору застави.

42. Додатковою й процесуально самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого у справі позову є неправильно визначений позивачкою суб`єктний склад спірних правовідносин.
43. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
44. За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
45. Частиною 1 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
46. За приписами частини 1 статті 48 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
47. Відповідно до частин 2, 3 статті 51 ЦПК, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
48. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому така особа самостійно визначає іншу особу (осіб) (відповідача), що порушила її права або охоронювані законом інтереси.
49. Судовий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, були порушені особою (особами), визначеними позивачем в якості відповідача (відповідачів).
50. Судом встановлено, що оспорені у цій справі договори були укладені з ВАТ «Родовід Банк», який як юридична особа тепер існує, перебуває у стані ліквідації і від імені якого у всіх зовнішніх відносинах діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
51. Між тим, згідно з позовною заявою ВАТ «Родовід Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не набуло процесуального статусу відповідача (як і жодного іншого процесуального статусу). При цьому позовні вимоги були висунуті ТОВ «ФК «Ю-Бейс», яке не укладало ані кредитний договір, ані договір застави, не вчинило жодних дій, які б порушили майнові права позивачки.
52. Клопотань про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ВАТ «Родовід Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом розгляду справи від позивачки (її представниці) не надходило.

53. З огляду на викладене вище в цілому суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

54. Керуючись статтями 5, 7, 10 – 13, 19, 23, 76 – 81, 89, 133, 141, 209 – 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 – 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 (РНОКПП – НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) у позові до ОСОБА_5 (РНОКПП – НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» (ідентифікаційний код – 42901825; 03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 55), третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович, про визнання договорів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня йо го проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складене 3 квітня 2026 року.

Суддя М.О. Католікян