ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 711/426/20		
Провадження № 22-ц/821/321/26		
Категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, 

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив: визнати протиправними дії державного виконавця Другого ВДВС Піддубної О. О. щодо донарахування аліментів у ВП № 61585521 в розмірі 46 245,38 грн та зобов`язати державного виконавця скасувати відповідну донараховану суму аліментів; визнати бездіяльність державного виконавця Другого ВДВС Піддубної О. О. щодо нездійснення перерахунку заборгованості по аліментам за ВП № 61585521 з урахуванням добровільно сплачених боржником ОСОБА_1 на картки дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , – грошової суми в розмірі 14 626,37 грн за період з 20.04.2023 по 06.03.2025 та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням таких сум, як добровільно сплачених аліментів.
В обґрунтування скарги зазначив, що 09.09.2025 скаржник отримав відповідь на раніше подану ним заяву про надання розрахунку заборгованості по аліментах та на заяву щодо врахування добровільно сплачених ним аліментів, у виконавчому провадженні № 61585521, відкритому на підставі наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.02.2020, за яким з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу. Стягувачем у даному провадженні є ОСОБА_4 
Крім того, у виконавчому провадженні № 71856461, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Недоступа Д. М., про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 09.12.2016 в сумі 163 000,00 грн відбувалось відповідне стягнення. 
Згідно до наявних у державного виконавця документів, приватним виконавцем ОСОБА_7 було стягнуто кошти в сумі 163 316,15 грн, однак, скаржнику, як стягувачу в цьому провадженні, було перераховано лише частину коштів в розмірі – 21 030,88 грн, тоді як решта суми - 142 285,27 грн йому не була виплачена, оскільки дана сума була перерахована ОСОБА_7 на вимогу іншого приватного виконавця – Плесюка О. С. у ВП № 73050803, в якому ОСОБА_4 є стягувачем, а ОСОБА_1 боржником.
В подальшому, грошові кошти, які були стягнуті у виконавчих провадженнях № 71856461 та № 71858346 в інтересах ОСОБА_1 , на загальну суму 161 168,38 грн були враховані державним виконавцем при обчисленні розміру аліментів в рамках ВП № 61585521, як дохід платника аліментів, внаслідок чого збільшено суму розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 за червень 2023 року на 489,03 грн та за грудень 2024 року на 52 696,54 грн, що призвело до істотного збільшення розміру заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів.
Крім того, 28.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Другого ВДВС з заявою, в якій просив врахувати в межах ВП № 61585521 в якості добровільної сплати ним аліментів суму коштів в розмірі 14 626,37 грн, які були переведені ним у період з 20.04.2023 по 06.03.2025 на банківські картки дітей (сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_9 ) в АТ «Універсал Банк», натомість листом від 09.09.2025 у задоволенні відповідної заяви було відмовлено з посиланням на те, що відповідні кошти були перераховані не на рахунок стягувача ( ОСОБА_4 ), а на рахунки дітей. Одночасно ОСОБА_1 було направлено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений станом на 05.09.2025.
З огляду на викладене, скаржник вважаючи, що такі дії та бездіяльність державного виконавця призводять до необґрунтованого збільшення заборгованості та порушують його права, просив скаргу задовольнити. 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2026 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду обґрунтована тим, що доводи скаржника про те, що він фактично не отримував суми коштів в розмірі 140 137,50 грн є необґрунтованими, оскільки за рахунок таких коштів було зменшено обсяг його боргових зобов`язань у ВП № 73050803, а тому врахування державним виконавцем відповідної суми грошових коштів в якості доходу ОСОБА_1 при обчисленні розміру аліментів у ВП № 61585521 та донарахування останньому зобов`язання зі сплати аліментів за грудень 2024 року в розмірі 46 245,38 грн є правомірним.
Стосовно необхідності зарахування державним виконавцем суми грошових переказів, які здійснювались ОСОБА_1 на банківські картки дітей, в якості сплати аліментів у ВП № 61585521, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не надано суду доказів того, що вчинені ним грошові перекази на картки дітей за своїм призначенням є саме аліментами, а не додатковими заходами батьківської турботи про потреби своїх дітей.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2025 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити подану ним скаргу на бездіяльність державного виконавця, в рамках виконавчого провадження № 61585521.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, а також винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначив, що стягнута сума у розмірі 142 285,27 грн не є доходом та не призвела до збагачення скаржника, оскільки була перерахована безпосередньо ОСОБА_4 .
Також вказав на неправильне застосування судом першої інстанції норм щодо невключення добровільних платежів на картки дітей у розмірі 14 626,37 грн.
Вказав, що оскільки судом першої інстанції не взято до уваги банківську виписку з АТ «Універсал Банк» (рух коштів по карті скаржника), ним до апеляційної скарги надано детальні докази, а саме: скріншоти із застосунку «Монобанк» та PDF-квитанції, які детально показують дати, суми та отримувачів.
Виходячи з викладеного, вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував платежі, які були здійснені – для дітей і як наслідок повинні бути враховані ДВС як доплата ОСОБА_1 аліментів на їх утримання.
08.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду від Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що зарахувати надані скаржником квитанції відсутня можливість, оскільки відповідно до виконавчого листа № 711/426/20 від 04.03.2020, стягнення аліментів має здійснюватися на користь стягувача ОСОБА_4 на утримання дітей, проте згідно з наданими квитанціями кошти були перераховані на особові рахунки дітей, а тому, у державного виконавця відсутні підстави врахувати вказані кошти, як аліменти на користь стягувача. 
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції визнати законними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
19.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_10 – адвоката Міщенка С. В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси – без змін.
Зазначив, що враховуючи, що скаржник набув право вимоги на 163 000,00 грн на безоплатній основі – то вся ця сума, в розумінні п. 14.1.54. ст. 14 Податкового кодексу України, є такою, яку він реально отримав та за її рахунок погасив борг у виконавчому провадженні № 73050803, та є доходом з джерелом його походження з України, а тому твердження ОСОБА_1 , що він фізично цих коштів не зміг отримати – не відповідає дійсності.
Вважає, що за вказаних обставин, державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Піддубна О. О., отримавши від ОСОБА_10 інформацію про цей прихований скаржником дохід, на законних підставах врахувала його при обчисленні заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 61585521, правомірно донарахувавши з нього 1/3 частину в рахунок стягнення аліментів.
Крім того, зауважив, що Придніпровським районним судом також правомірно відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні скарги в частині зарахування коштів в сумі 14 626,37 грн в рахунок аліментів по причині безпідставності вимог скаржника та звернув увагу, що цих висновків суду першої інстанції скаржником спростовано не було.
Заслухавши доводи скаржника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ОСОБА_10 – адвоката Міщенка С. В., представника ДВС, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду відповідає приведеним вимогам законодавства.
Судом встановлено, що 07.02.2020 Придніпровським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ по справі № 711/426/20 відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, починаючи з 21.01.2020 та до досягнення дітьми повноліття.
Примусове виконання відповідного судового наказу здійснюється в рамках виконавчого провадження № 61585521, яке було відкрите 20.03.2020 і перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління юстиції України (далі – Другий ВДВС).
На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д. М. перебували наступні виконавчі провадження:
-№ 71858346 з примусового виконання виконавчого листа №707/2933/19 від 20.10.2021, виданого на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12.07.2021 про стягнення солідарно з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 09.12.2016 в сумі 163 000 грн;
-№ 71856461 з примусового виконання виконавчого листа №707/2933/19 від 20.10.2021, виданого на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12.07.2021 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 09.12.2016 в сумі 163 000 грн.
На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. перебувало виконавче провадження № 73050803, яке було відкрите 13.10.2023 на підставі виконавчого листа № 711/2195/20 від 02.10.2023, виданого на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.04.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в загальному розмірі 123 335 грн (54 925 грн компенсації за 1/2 частину вартості легкового автомобіля марки «Daihatsu YRV», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та 68 410 грн компенсації за 1/2 частину легкового автомобіля марки Geely моделі МК-cross, модифікації 1/5L basic plus, кузов № НОМЕР_2 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .
В рамках виконавчих проваджень № 71856461 та № 71858346 приватним виконавцем Недоступом Д. М. було стягнуто з боржників грошові кошти на загальну суму 161 168,38 грн для їх перерахування стягувачу ОСОБА_1 : 15.06.2023 – 1 481,91 грн; 04.12.2024 – 140 137,50 грн; 05.12.2024 – 18 316,15 грн; 08.12.2024 – 1 232,82 грн. За рахунок таких коштів ОСОБА_1 було перераховано виконавцем 21 030,88 грн, а решту суми було перераховано на рахунок приватного виконавця Плесюка О. С. на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2023 № 711/2195/20 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 у ВП № 73050803.
Грошові кошти, які були стягнуті у виконавчих провадженнях № 71856461 та № 71858346 в інтересах ОСОБА_1 , на загальну суму 161 168,38 грн, були враховані державним виконавцем при обчисленні розміру аліментів в рамках ВП №61585521, як дохід платника аліментів, внаслідок чого збільшено суму розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 за червень 2023 року на 489,03 грн та за грудень 2024 року на 52 696,54 грн.
28.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Другого ВДВС з заявою, в якій просив врахувати в межах ВП №61585521 в якості добровільної сплати ним аліментів суму коштів в розмірі 14 626,37 грн, яка була переведена ним у період з 20.04.2023 по 06.03.2025 на банківські картки дітей (сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_9 ) в АТ «Універсал Банк». 
Листом від 09.09.2025 у задоволенні відповідної заяви було відмовлено з посиланням на те, що відповідні кошти були перераховані не на рахунок стягувача ( ОСОБА_4 ), а на рахунки дітей. Одночасно, ОСОБА_1 було направлено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений станом на 05.09.2025.
Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії № НОМЕР_4 ОСОБА_4 змінила ім`я на ОСОБА_10 .
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)(ч. 2 ст. 451 ЦПК України).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст. 451 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ст. 195 СК України).
Відповідно до п. 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Згідно ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів (далі – Перелік).
При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.
Крім того, у п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.
Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц зазначено, що тлумачення положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб’єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів. Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.
Судом встановлено, що у виконавчому провадженні № 71856461, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Недоступа Д. М., про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як боржників, на користь ОСОБА_1 , як кредитора, заборгованості за договором позики від 09.12.2016 в сумі 163 000,00 грн, право вимоги було набуто скаржником на підставі безвідплатного договору про відступлення права вимоги (цесії), а тому доводи апеляційної скарги про те, що скаржник фактично не отримував грошові кошти у сумі 142 285,27 грн, є безпідставними, оскільки зазначена сума була спрямована на зменшення боргових зобов`язань у виконавчому провадженні № 71856461.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував на неправильне застосування судом першої інстанції норм права, щодо невключення добровільних платежів на банківські картки дітей у сумі 14 626,37 грн.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).
На підтвердження здійснення добровільних платежів на банківські картки дітей скаржником до суду першої інстанції разом зі скаргою подано копію банківської виписки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на користь сина ( ОСОБА_11 /Данюха Новий) було здійснено наступні платежі: 06.03.2025 – 520 грн, 04.02.2025 – 1 040 грн, 19.01.2025 – 208 грн, 04.12.2024 – 208 грн, 01.11.2024 – 200 грн, 04.10.2024 – 200 грн, 18.08.2024 – 208 грн, 14.07.2024 – 208 грн, 02.06.2024 – 520 грн, 05.05.2024 – 208 грн, 07.04.2024 – 260 грн, 24.03.2024 – 260 грн, 31.12.2023 – 2 080 грн, 05.10.2023 – 260 грн, 23.09.2023 – 260 грн, 05.09.2023 – 260 грн, 21.08.2023 – 260 грн, 07.08.2023 – 260 грн, 20.07.2023 – 260 грн та на користь доньки ( ОСОБА_12 /Марийка) було здійснено наступні платежі: 06.03.2025 – 520 грн, 04.02.2025 – 1 040 грн, 19.01.2025 – 208 грн, 04.12.2024 – 208 грн, 01.11.2024 – 200 грн, 04.10.2024 – 200 грн, 18.08.2024 – 208 грн, 14.07.2024 – 208 грн, 02.06.2024 грн, 05.05.2024 – 208 грн, 10.04.2024 – 312 грн, 04.07.2024 – 260 грн, 24.03.2024 – 254,37 грн, 05.10.2023 – 260 грн, 23.09.2023 – 260 грн, 05.09.2023 – 260 грн, 21.08.2023 – 260 грн, 07.08.2023 – 260 грн, 20.07.2023 – 260 грн, 05.05.2023 260 грн, 20.04.2023 – 260 грн (а.с. 93 -93).
Дослідивши надану скаржником виписку, колегія суддів апеляційного суду констатує, що вказаний доказ засвідчує переказ коштів на рахунки дітей, а не стягувача та не містить відомостей щодо призначення здійснених платежів. 
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 зазначено, що «із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення, які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) вказано, що суди встановивши, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».
У постанові Верховного Суду від 05 серпня у справі № 390/2379/24 зазначено, що здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може вважатися сплатою аліментів, навіть за відсутності між ними інших боргових зобов`язань.
При зверненні до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 долучено скріншоти платежів з «Монобанку» та PDF-квитанції з АТ «Універсал Банк».
Відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Зазначене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено обставин неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та доказів наявності таких об`єктивних причин, а тому суд апеляційної інстанції не приймає надані скаржником докази.
За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем Піддубною О. О. правомірно не взято до уваги при розрахунку розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів ВП № 61585521 суму грошових коштів у розмірі 14 262,23 грн, які були переведені ним у період з 20.04.2023 по 06.03.2025 на банківські рахунки дітей в АТ «Універсал Банк», оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено, що перераховані кошти є аліментами, а не добровільною участю батька у витратах дітей.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.
Вирішуючи спір, який виник між учасниками справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков