ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/3/25  Номер провадження 22-ц/814/1201/26	Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року, постановлену суддею Прасол Я.В.
у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного ріщення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ТОВ "Українські фінансові операції" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4192722 від 04 грудня 2023 року у розмірі 200900 грн., судовий збір у розмірі 2416,34 грн. та 9975 грн. витрат на правову допомогу.
У іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
22 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року.
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам ст. 285 ЦПК України, та надано заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків.
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №525/3/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнано неподаною і повернуто відповідачу.
Не погодившись з даною ухвалою місцевого суду її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення даної заяви, оскільки вказані в ухвалі суду підстави для залишення заяви без руху підлягають з`ясуванню під час розгляду по суті даної заяви та не може слугувати підставою для її повернення.
Від ТОВ "Українські фінансові операції" до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило ухвалу місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4192722 від 04 грудня 2023 року у розмірі 200900 грн., судовий збір у розмірі 2416,34 грн. та 9975 грн. витрат на правову допомогу (т. 1, а.с. 159-161).
22 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року (т. 1, а.с. 175-177).
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без руху та надано заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків (т. 1, а.с. 208).
Підставою для залишення даної заяви без руху слугувало те, що заява ОСОБА_1 подана з порушеннями вимог ст. 285 ЦПК України, зокрема відповідач зазначає, що про вказане рішення йому не було відомо, судові повістки та інші процесуальні документи він не отримував, під час ознайомлення з матеріалами справи ним було виявленого, що підпис про отримання документів, які надходили з Великобагачанського районного суду Полтавської області йому не належить. Однак, жодних доказів на підтвердження цих обставин до заяви не додано. Натомість, згідно матеріалів справи відповідач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, жодного разу у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. У заяві про перегляд заочного рішення суду відсутні посилання відповідача на докази, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, такі докази до заяви не додані. 
Дана ухвала суду отримана відповідачем 14.10.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції, та 16.10.2025 безпосередньо у приміщенні Великобагачанського районного суду Полтавської області, що підтверджується особистою розпискою відповідача (т. 1, а.с. 211-212).
17 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 , на виконання вищевказаної ухвали суду, надійшла заява в якій він повідомив про неотримання ним жодних процесуальних документів по даній справі, про прийняте рішення йому не було відомо, під час ознайомлення з матеріалами справи він виявив, що підпис про отримання документів, йому не належить, що свідчить про поважність неявки в судові засідання по даній цивільній справі(т. 1, а.с. 213).
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №525/3/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнано неподаною і повернуто відповідачу (т. 1, а.с. 224).
Визнаючи неподаною заяву відповідача про перегляд заочного рішення та повертаючи її заявнику суд першої інстанції посилався на те, що недоліки, зазначені в ухвалі суду від 24.09.2025 року не усунуто, заява не містить посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, відповідні докази суду не надані.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Статтею 285 ЦПК України визначено форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення.
Згідно ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено:
1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення;
2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобу зв`язку, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це;
4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;
5) клопотання про перегляд заочного рішення;
6) перелік доданих до заяви матеріалів.
Частиною 8 ст. 285 ЦПК України передбачено, що до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення, а також до заяви, поданої особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Визнаючи неподаною та повертаючи заяву про перегляд заочного рішення суд першої інстанції посилався на те, що в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 285 ЦПК України, в заяві відсутні будь-які посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 285 ЦПК України заявником не додано відповідних доказів до заяви.
Разом з тим, як вбачається з поданої відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, він зазначає обставини, які на його думку є підставою для скасування заочного рішення та на власний розсуд долучив докази, які на його думку підтверджують обставини викладені у заяві.
Тобто, в заяві є посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.
Що ж стосується вимог суду про подання відповідних доказів, то це можливо на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову (заяви) залишити заяву без руху та повертати її заявнику, про що прямо роз`яснено в абзаці 4 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2.
З огляду на вище викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані місцевим судом підстави для повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відповідно до практики Європейського суду є надмірним формалізмом, а тому ухвала суду підлягає до скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За наведених вище обставин оскаржувана ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця 

Г.Л. Карпушин