ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5914/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И Л А:
До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині невиплати відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рибакову Богдану Юрійовичу;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 шкоду, яка дорівнює гарантованій сумі відшкодування коштів в розмірі 200 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 по справі № 826/10827/15 встановлено, що кошти за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 41700 від 25.06.2014 року, укладеним Позивачем з ПАТ "КБ "УФС", розміщувались на строк до 25.07.2014. Тобто, вклад підлягав поверненню Позивачу за кілька місяців до моменту введення ліквідаційної процедури банку в листопаді 2014 року до моменту прийняття ухвали слідчого судді від 03 травня 2019 року про накладення арешту.
Після спливу строку вкладу - 25.07.2014 будь-які рахунки для розміщення такого вкладу Позивача в ПАТ "КБ "УФС" мали бути закриті, а кошти - повернуті Позивачу.
Ні під час строку вкладу Позивача, ні до моменту введення процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" арешти на кошти чи рахунки Позивача не накладались, тобто з листопада 2014 розу по травень 2019 року Відповідач мав всі підстави та можливості здійснити виплату гарантованих законом відшкодувань за вкладом Позивача, однак не здійснив зазначених дій. Натомість, Відповідачем надана відповідь на звернення щодо виплати відшкодування, що з 05.06.2019 виплати гарантованих сум відшкодування вкладникам ПАТ "КБ "УФС" завершені, на грошові кошти, які перебували на рахунку Позивача, накладено арешт ухвалою слідчого судді від 03 травня 2019 року, 14.08.2019 стосовно ПАТ "КБ "УФС" внесено запис про його припинення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в України воєнного стану та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №826/10827/15, яка набрало законної сили і якою був задоволений позов ОСОБА_1 , було зобов`язано уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемко Романа Анатолійовича надати до фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рибакову Богдану Юрійовичу за договором банківського вкладу «ПЛАНЕР» №41700 від 25 червня 2014 року, укладеним з ПАТ «КБ «УФС».
За заявою Позивача, уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ "УФС» додаткова інформація щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування була надана Відповідачу.
01.09.2017 Позивач направив до Відповідача заяву про виплату гарантованого державною відшкодування вкладу. Однак відповіді не отримав.
Остання відповідь, надана Відповідачем 06.09.2019, містила інформацію про те, що з 05.06.2019 виплати гарантованих сум відшкодування вкладникам ПАТ "КБ "УФС" завершені, крім того на грошові кошти, які перебували на рахунку Позивача, накладено арешт ухвалою слідчого судді від 03 травня 2019 року.
Станом на день звернення Позивача до суду з даним позовом вклад Позивач отримав.
На сайті Міністерства юстиції України наявна інформація, що 14.08.2019 стосовно ПАТ "КБ "УФС" внесено запис про його припинення.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну правову оцінку у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а підстав для його скасування чи зміни не встановлено, з огляду на таке.
Судом першої інстанції правильно встановлено правову природу спірних правовідносин та вірно застосовано норми матеріального права, зокрема положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).
Так, відповідно до частини першої статті 3 Закону №4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою установою, яка наділена визначеними законом функціями у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а також здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації у випадках і порядку, встановлених законом. Зазначене свідчить про особливий статус Фонду як суб`єкта, на якого покладено обов`язок забезпечення реалізації державних гарантій у сфері захисту прав вкладників.
Згідно з частиною першою та пунктом 4 частини другої статті 4 Закону №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення належного функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та організація процесу виведення неплатоспроможних банків з ринку. З метою реалізації зазначених завдань Фонд, у порядку та строки, визначені законом, зобов`язаний забезпечити організацію та здійснення виплат гарантованого відшкодування за вкладами фізичних осіб.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у розмірі вкладу разом із нарахованими відсотками станом на день початку процедури виведення банку з ринку, проте в межах граничного розміру, встановленого на цей день. При цьому законодавець прямо визначив, що мінімальний розмір гарантованого відшкодування не може бути меншим ніж 200000 гривень, а також заборонив зменшення такого розміру рішеннями адміністративної ради Фонду.
Водночас частиною першою статті 28 Закону №4452-VI передбачено обов`язок Фонду розпочати виплату відшкодування коштів вкладникам у національній валюті України не пізніше встановленого законом строку, а саме - протягом 20 робочих днів з дня початку процедури виведення банку з ринку (або 30 робочих днів у випадку значної кількості рахунків). Таким чином, закон чітко визначає не лише обсяг гарантій, але й строки їх реалізації, що є обов`язковими для Фонду.
Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів обґрунтовано встановив, що позивач неодноразово звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами щодо виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «КБ «УФС» за договором «Планер» №41700 від 25 червня 2014 року. Водночас відповідач, всупереч наведеним нормам закону, не забезпечив здійснення відповідних виплат, що призвело до того, що станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції позивач не отримав належні йому грошові кошти у розмірі 200000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки суперечить імперативним вимогам Закону №4452-VI та порушує гарантовані державою права вкладника.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності невиплати коштів у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти ухвалою слідчого судді від 03 травня 2019 року обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. Як правильно зазначено у рішенні, відповідач не довів, що вжив усіх необхідних та можливих заходів для забезпечення прав позивача протягом тривалого часу, зокрема у період до винесення зазначеної ухвали, а також після ухвалення судових рішень, які формували правову позицію з аналогічних правовідносин.
Більше того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року у справі №757/19765/19-к арешт, накладений на грошові кошти позивача, було скасовано. Вказана обставина додатково свідчить про відсутність правових перешкод для здійснення виплати гарантованого відшкодування та підтверджує безпідставність подальшої бездіяльності відповідача.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача у період з 2014 по 2019 роки не має належного правового обґрунтування, є правильним та таким, що відповідає встановленим обставинам справи.
Колегія суддів також враховує, що на момент розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб було внесено запис про припинення ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи, що унеможливлює інший спосіб захисту порушеного права позивача, окрім як стягнення гарантованої суми відшкодування безпосередньо з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував сформовану судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 18 травня 2022 року у справі №640/7551/19 зазначено, що гарантії прав вкладників полягають у забезпеченні повернення коштів за вкладами у визначеному законом порядку, а факт неплатоспроможності банку є підставою для виникнення обов`язку Фонду здійснити відповідні виплати незалежно від перебігу процедури ліквідації банку.
Аналогічні правові висновки викладені і в інших постановах Верховного Суду, що свідчить про сталість та послідовність судової практики у даній категорії спорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що Фонд у таких правовідносинах виконує владні управлінські функції та зобов`язаний забезпечити виплату гарантованих сум незалежно від стадії ліквідації банку чи інших супутніх процедур.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стягнення на користь позивача гарантованої суми відшкодування у розмірі 200000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності встановлених судом першої інстанції обставин справи та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, а тому підлягають відхиленню.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко