РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
18 лютого 2026 р.  Справа № 420/6705/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду звернулась Військової частини НОМЕР_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно виплачених коштів в сумі 27068,03 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок отримання, без належної на те правової підстави, грошового забезпечення за час відсутності на військовій службі без поважних причин у період з 10.11.2023 року по 28.12.2023 року включно.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 адміністративну справу №420/6705/25 передано за підсудністю на розгляд Вінницького окружного адміністративного суду.
01.04.2025 матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.
03.04.2025 року, на виконання вимог ч. 3 ст. 171 КАС України, до Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області направлено запит про місце проживання відповідача.
25.04.2025 року від Адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС України у Вінницькій області надійшла відповідь на запит. Зі змісту отриманої відповіді судом з`ясовано, що відповідач зареєстрований з 26.04.2018 за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 30.04.2025 суддею Поліщук І.М. прийнято до свого провадження адміністративну справу №420/6705/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ст. 262 КАС України) без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач своїм право на подання відзиву не скористався, хоча копію ухвали від 30.04.2025 отримав 17.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.
Визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив із наступного.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2023 № 202 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення на посаду стрільця - помічником гранатометника відділення морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2023 № 369 ОСОБА_1 визначено таким, що з 28.12.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у зв`язку із неприбуттям з проходження військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2024 № 7-РС ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2024 № 5 "Про призначення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу стрільця - помічника гранатометника 2 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 " призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню місця служби та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
В ході службового розслідування було виявлено факт переплати грошового забезпечення, яке було виплачене ОСОБА_1 на загальну суму 27068,03 грн.
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2024 № 2073 наказано начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 внести суму заподіяної шкоди до Книги обліку нестач та Книги обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 на стрільця - помічника гранатометника 2 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 завданих з його вини державі збитків у розмірі 27068,03 грн. та наказано помічнику командира військової частини НОМЕР_1 організувати претензійно-правову роботу відносно ОСОБА_1 про відшкодування шкоди державі на загальну суму 27068,03 грн.
Відтак, з метою стягнення з відповідача безпідставно виплачених коштів в сумі 27068,03 грн., позивач звернувся до суду із цим позовом.
Визначаючись щодо наявності підстав для стягнення коштів, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 та абз. 1 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абз. 2 ст. 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах (стаття 27 Статуту внутрішньої служби).
Відтак, військовослужбовці, які вчинили правопорушення, можуть нести, зокрема, цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;
накази про присвоєння військових звань;
грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав відрахувань з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми Цивільного Кодексу України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Так, відповідно до довідки-розрахунку щодо переплати грошового забезпечення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 сума переплати грошового забезпечення у грудні 2023 року (за листопад 2023) та у січні 2024 року (за грудень 2023 року) - становить 27068,03 грн.
Оскільки, відповідач був відсутній на службі без поважних причин, проте отримав грошове забезпечення у грудні 2023 року та у січні 2024 року, тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів.
За нормами ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати у цій справі стягненню з відповідача не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 кошти на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно виплачені кошти в сумі 27068 (двадцять сім тисяч шістдесят вісім) гривень 03 копійки.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Повний текст рішення складено 18.02.2026.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна