ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/28799/25
адміністративне провадження № К/990/5958/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Ханової Р.Ф., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №160/28799/25
за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року (суддя Ремез К.І.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року (головуючий суддя Білак С.В., судді: Сафронова С.В., Юрко І.В.),
В С Т А Н О В И В :
05.10.2025 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі також - позивач, контролюючий орган), звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі також - відповідачка) про стягнення податкового боргу у сумі 716 248,16 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 позовну заяву повернуто позивачеві на підставі п. 8 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звернення до суду з цим позовом (06.10.2025) у позивача ще діяло обмеження на подання позовної заяви, встановлене п. 8 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки спірний податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень, шестимісячний строк на оскарження яких сплив 18.09.2025, та податкової вимоги, шестимісячний строк на оскарження якої має сплинути лише 16.11.2025.
Контролюючий орган, не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а хвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позов з вимогою про стягнення коштів, яка ґрунтується на підставі рішення контролюючого органу, може бути ним поданий до суду не раніше закінчення строку, встановленого для судового оскарження такого рішення. Оскільки строк оскарження податкової вимоги від 16.05.2025 № 0015978-1310-0436 на загальну суму боргу 716 248,16 грн, що є предметом цього позову, на момент звернення контролюючого органу до суду з цим позовом не сплив, то у суб`єкта владних повноважень право на пред`явлення визначених законом позовних вимог в цій частині ще не виникло, а тому зазначений позов підлягає поверненню. 
З такими рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить їх скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач зазначає, що суди помилково пов`язали право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу із закінченням шестимісячного строку на оскарження податкової вимоги. Наголошує, що податкова вимога не є самостійним актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, вона виникає на підставі податкових повідомлень-рішень та лише фіксує податкове зобов`язання платника. 
Верховний Суд ухвалою від 17.02.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 у цій справі. 
Відповідачка у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечила, вважаючи їх безпідставними, просила ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін. 
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
Питання у цій справі виникло щодо правозастосування пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України, яке встановлює, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.
Тобто фактично зазначена норма встановлює процесуальне обмеження для суб`єкта владних повноважень: він не може подати до суду позов про стягнення боргу, який виник на підставі відповідного рішення суб`єкта владних повноважень раніше, ніж сплине строк на судове оскарження такого рішення, що визначений частиною другою статті 122 КАС України
Так, положеннями частини першої та другої статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 погодилася із правильністю усталеної практики судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо строків оскарження рішень податкового органу, а саме:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, відмова у реєстрації податкових накладних; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
Питання щодо застосування судами пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України вже неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом.
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 520/12807/19, від 12 травня 2022 року у справі № 420/9673/20, від 30.10.2025 у справі №120/14997/24, позов з вимогою про стягнення коштів, яка ґрунтується на підставі рішення контролюючого органу, може бути ним поданий до суду не раніше закінчення строку, встановленого для судового оскарження такого рішення.
Суди попередніх інстанцій установили, що станом на день звернення до суду із цим позовом у позивача ще діяло обмеження на подання позовної заяви, встановлене пунктом 8 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки спірний податковий борг виник, зокрема, на підставі податкової вимоги, за якою не збіг визначений законом шестимісячний строк на її оскарження.
Так, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, судами встановлено, що підставою позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки податкового боргу, на думку позивача, є несплата вказаних грошових зобов`язань, нарахованих згідно податкових повідомлень-рішень № 0144242408 від 18.03.2025, № 0144202408 від 18.03.2025, № 0144202408 від 18.03.2025, № 0144222408 від 18.03.2025, № 0144222408 від 18.03.2025, № 0144262408 від 18.03.2025.
Крім того, контролюючим органом було виставлено податкову вимогу від 16.05.2025 № 0015978-1310-0436 на загальну суму боргу 716 248,16 грн, що є предметом цього позову.
Податкова вимога від 16.05.2025 № 0015978-1310-0436 надсилалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який у подальшому повернувся до контролюючого органу з незалежних від нього причин, що підтверджено конвертом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причина невручення - за закінченням терміну зберігання, про що свідчить дата-штамп поштової служби від 17.06.2025.
Так, податкові повідомлення-рішення направлялися на адресу платника податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення та залишились неотриманими адресатом з незалежних від податкового органу причин.
Податкова вимога повернулась до контролюючого органу з причини «за закінченням терміну зберігання» (дата штампу 16.06.2025).
Позов про стягнення податкового боргу подано до суду - 05.10.2025.
Ураховуючи наведене, суди прийшли до висновку, що оскільки у цій справі позов поданий до суду до закінчення шестимісячного строку, встановленого для оскарження податкової вимоги, у суб`єкта владних повноважень право на пред`явлення визначених законом позовних вимог в цій частині ще не виникло, а тому зазначений позов підлягає поверненню.
Колегія суддів з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується з огляду на наступне.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).
За правилами пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що скерування податкової вимоги не свідчить про вжиття контролюючим органом заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу. Такі дії податкових органів призводять лише до формування та документального визначення податкового боргу. При цьому вони об`єктивно передують процесу погашення податкових зобов`язань або стягненню податкового боргу (постанови Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 804/3642/16, від 14 липня 2021 року у справі № 815/2362/17, 21 вересня 2018 року у справі №808/3046/16).
Слід зазначити, що виникнення податкового боргу не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. 
Відтак, податкова вимога не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, на підставі якого виник спірний податковий борг, вона лише інформує платника про суму узгодженого грошового зобов`язання. Натомість, такими рішеннями є податкові повідомлення-рішення від 18.03.2025 №0144242408, №0144202408, №0144202408, №0144222408, №0144222408, №0144262408, шестимісячний строк на оскарження яких, як констатовано судами попередніх інстанцій, сплив 18.09.2025.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, що станом на день звернення до суду із цим позовом у позивача ще діяло обмеження на подання позовної заяви, встановлене пунктом 8 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки спірний податковий борг виник, зокрема, на підставі податкової вимоги, за якою не збіг визначений законом шестимісячний строк на її оскарження, є помилковим. 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року скасувати, а справу №160/28799/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   Р.Ф. Ханова