П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11356/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О. Дата і місце ухвалення: 05.12.2025р., м. Миколаїв 	 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.
– 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України), в якому просив суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову від 09.10.2025 р. ВП № 79176735 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 400/843/23, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.03.2023 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, оскільки рішення суду залишилось не виконаним і він не отримав гроші, які мали бути нараховані та виплачені боржником. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 05.12.2025 р. та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 р. у справі №400/843/23 боржником ГУПФУ в Миколаївській області було виконано не в повному обсязі, проте відповідачем державним виконавцем передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання рішення суду, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79176735 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 400/843/23, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 27.03.2023 р.
Також, апелянт посилається на те, що в провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду знаходиться його апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови в роз`яснені судового рішення у справі №400/843/23, оскільки вважає, що потреба в роз`ясненні судового рішення полягає в тому, щоб суд пояснив про необхідність проведення не лише перерахунку, а й виплати перерахованої пенсії. Відсутність вказівки про виплату пенсії не покладає на ГУ ПФУ в Миколаївській області обов`язку щодо виплати 133390,79 грн., суми пенсії після її перерахунку.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі №400/843/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 12.12.2022 №9/1/3861 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії та з урахуванням виплачених сум.
Рішення суду набрало законної сили 27.03.2023 року.
27.03.2023 року судом виготовлено виконавчий лист у справі.
24.09.2025 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 79176735 щодо примусового виконання виконавчого листа № 400/843/23 виданого 27.03.2023 р. Миколаївським окружним адміністративним судом про: Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.19 р. на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 12.12.22 р. № 9/1/3861 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії та з урахуванням виплачених сум.
При виконанні виконавчого провадження ВП № 79176735 державному виконавцю боржником подано інформацію від 29.09.2025 р. за № 1400-0801-5/81694, в якій зазначається, що на виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області проведено перерахунок пенсії відповідно до покладених судом зобов`язань. Після перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 склав 9 968,84 грн. Розмір доплати за рішенням суду склав 133 390,79 грн. Що стосується суми доплати за перерахунком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було повідомлено, що ним внесені відомості щодо заборгованості за рішенням суду до Реєстру судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. З огляду на вищенаведене, виплата за рішенням суду буде проведено після відповідних бюджетних асигнувань. Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області забезпечено виплату перерахованої пенсії.
09.10.2025 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404 -VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із частиною 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404 належать примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, визначених законом або міжнародним договором України.
У відповідності до ч. 1 статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 21 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Як вбачається з матеріалів справи, у листі за № 1400-0801-5/81694 від 29.09.2025 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило державного виконавця про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 р. у справі №400/843/23 та надало копію розрахунку, вказало, що рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування, просило закінчити виконавче провадження ВП №73176735 (а.с. 34-35).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Беручи до уваги, що державного виконавця було проінформовано про виконання рішення суду, дії державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
09.10.2025 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79176735 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом у справі №400/843/23.
Щодо доводів апеляційної скарги, варто зазначити, що нарахування пенсії є дискреційними повноваженням органів Пенсійного фонду України, а державний виконавець не втручається у здійснення повноважень Пенсійного фонду під час нарахування та виплати пенсій та виконання рішення суду, що містить вимогу зобов`язального характеру вчинити дію, а саме зобов`язати здійснити перерахунок пенсії, тому винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за наявних доказів про надану відповідь є обов`язком державного виконавця, який визначено Законом України «Про виконавче провадження».
Постанова державного виконавця не порушує права позивача, і в компетенцію державного виконавця не входить надавати оцінку правильності здійснення перерахунку пенсії.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та порядку, що встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Слід зазначити, що в ході розгляду справи судом встановлено факт здійснення боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області відповідного перерахунку ОСОБА_1 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 р. у справі №400/843/23, з врахуванням усіх зазначених у резолютивній частині постанови та, відповідно, виконавчому листі по справі, виплат.
Фактично незгода позивача ґрунтується на невиплаті відповідачем заборгованості доплати при перерахунку пенсії за рішенням, який склав 133390,79 грн. 
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції резолютивна частина рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 р. у справі №400/843/23 таких вимог не містить.
При цьому, в апеляційній скарзі апелянт просить звернути увагу, що в межах адміністративної справи №400/843/23 в апеляційному порядку ним оскаржується ухвала суду першої інстанції про відмову в роз`ясненні судового рішення, оскільки як вважає позивач, потреба в роз`ясненні судового рішення полягає в тому, щоб суд пояснив про необхідність проведення не лише перерахунку, а й виплати перерахованої пенсії, так як в рішенні суду відсутня вказівка про виплату пенсії не покладає на ГУ ПФУ в Миколаївській області обов`язку щодо виплати 133390,79 грн., суми пенсії після її перерахунку.
Слід зазначити, що на момент розгляду справи постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 р. у справі №400/843/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року про відмову у роз`ясненні судового рішення без змін.
При цьому, в своєму рішенні колегія суддів наголосила про те, що в даному випадку мотиви, які позивач наводить у заяві про роз`яснення судового рішення, по суті полягають у його незгоді з мотивами рішення суду, а питання, на яке позивач хоче отримати роз`яснення у порядку статті 254 КАС України, поставлене ним у такому аспекті, що вимагає від суду додаткового (іншого) обґрунтування та внесення змін у вже прийняте рішення, що не передбачено законодавством.
Таким чином, у цій справі колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про виконання боржником ГУ ПФУ в Миколаївській області рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 р. у справі №400/843/23, оскільки суть даного спору зводиться до незгоди позивача з діями ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо невиплати заборгованості.
Отже, враховуючи, що на виконання рішення суду у справі №400/843/23Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надало державному виконавцю відповідне повідомлення про виконання рішення суду, з підтверджуючим це розрахунком перерахованої пенсії, відтак, судом не встановлено порушення відповідачем вимог Закону №1404 при ухваленні оскаржуваної постанови чи допущення ним протиправної бездіяльності, а тому підстави для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 09.10.2025 р. ВП № 79176735 про закінчення виконавчого провадження відсутні.
Суд, на підставі оцінених доказів і аргументів сторін сукупно, на підставі аналізу законодавства і доводів учасників з урахуванням обраного способу захисту позивачем, дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження від №09.10.2025 р. ВП № 79176735, у зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 23 лютого 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук