ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/24990/24 пров. № А/857/13333/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення,

суддя у І інстанції Грень Н.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 28 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області) від 08.11.2024 за № 133950016123.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області) зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 у колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР період військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі №380/24990/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, позов було задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 подав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №455 від 27.09.2016, виданої відкритим АТ “Нафта мегіонафтагазеологія” Ханта-Манційський округ, що підтверджує, що позивач працював повний робочий день помічником бурильщика за період з 19.12.1991 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003. Окрім цього, позивачем подано довідки від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164, видані ТОВ “Русінтеграл західно-сибірська нафтова бурова компанія “Піонер”. Отже, позивачем підтверджено стаж роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2.
Також суд зазначив, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу навчання (роботи) позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Щодо роботи позивача у колгоспі ім. Щорса у спірний період, то такий факт підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача, а несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Щодо незарахування періоду військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд зазначив, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 08.11.2024 № 133950016123 у частині незарахування страхового стажу позивача за списком № 2 періоду роботи до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно в записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР періоду військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, а тому вирішив у цій частині таке скасувати.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ у Львівській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Крім того, після 23.12.2022, з дня набрання чинності Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-IX, документи що не мають установленої форми, які видані, зокрема, в російській федерації, не приймаються пенсійним органом. Позивачем надано довідки від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164, видані ТзОВ “Русінтеграл західно-сибірська нафтова бурова компанія “Піонер”. Інших довідок відповідно до Порядку №637 не надано.
Періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса не зараховано, оскільки на сторінках 58-59 в графі 6 документу відсутня дата документа, на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю та записи не завірені підписом голови колгоспу або іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу та печаткою колгоспу.
Окрім того, не зараховано і період військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також не зараховано періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04.2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”.
На думку скаржника, порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 з боку відповідача відсутнє.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області з проханням призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено ГУ ПФУ в Хмельницькій області., яким прийнято рішення від 08.11.2024 №133950016123 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.
Відповідно до цього рішення вік позивача 55 років 09 днів, наявний страховий стаж 09 років 06 місяців та 27 днів, а пільговий стаж відсутній.
Згідно рішення №133950016123 від 08.11.2024 до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із записами з трудової книжки УКР2333964, а саме:
- періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, оскільки на сторінках 58-59 в графі 6 документу відсутня дата документа, на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю та записи не завірені підписом голови колгоспу або іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу та печаткою колгоспу;
- періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04.2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”;
- період військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 позивачу запропоновано надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю, долучити довідку про реорганізацію. 
Згідно з рішенням №133950016123 від 08.11.2024 до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із записами з трудової книжки УКР2333964, а саме:
- періоди роботи згідно із довідками від 27.09.2016 №455, від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164, оскільки довідки не відповідають додатку №5 Порядку №637, а також організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”;
- період роботи з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно із записами №29-24 трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка згідно з додатком №5 Порядку 637 та накази про результати атестації робочих місць з переліками проатестованих посад.
Вважаючи таку відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання пенсійного забезпечення, у тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з абзацом першим пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №? 383 від 18.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.
Судом встановлено, що позивач до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 подав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №455 від 27.09.2016, виданої відкритим АТ “Нафта мегіонафтагазеологія” Ханта-Манційський округ, що підтверджує, що позивач працював повний робочий день помічником бурильщика за період з 19.12.1991 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003. 
Окрім цього, позивачем подано довідки від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164, видані ТзОВ “Русінтеграл західно-сибірська нафтова бурова компанія “Піонер”.
ГУ ПФУ у Львівській області у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що після 23.12.2022, з дня набрання чинності Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX, документи що не мають установленої форми (зокрема, довідки), які видані в російській федерації, не можуть прийматися.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Як передбачено статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Згідно зі статтею 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Таким чином, з наведеного слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час роботи позивача у російській федерації, Україна була учасником угоди, а тому норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Апеляційний суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду навчання (роботи) до страхового стажу.
Окрім того, апеляційний суд зазначає таке.
За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
01.12.2022 прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, тому до документів, виданих на території російської федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією.
Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, російської федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, російської федерації.
Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 “Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав”, якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Законом України №2102-IX від 24.02.2022 затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Станом на 24.02.2022 трудова книжка та інші документи приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому трудова книжка з відповідними записами, а також інші документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації та інших держав - учасниць СНД.
У частині надання оцінки судом першої інстанції іншим обставинам справи, апеляційна скарга ГУ ПФУ у Львівській області не містить обґрунтувань незгоди, а тому в межах цього апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не перевіряє та не надає оцінки висновкам суду першої інстанції.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 08.11.2024 № 133950016123 в частині незарахування страхового стажу позивача періодів його роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно в записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періодів з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР періоду військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, та вважає про підставність скасування такого в цій частині.
Проте, зважаючи на висновок Верховного суду у постанові від 08.02.2024 при розгляді справи № 500/1216/23, апеляційний суд зауважує, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до стажу позивача спірних періодів роботи має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що приймав рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.
Частиною 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, однак помилився в частині визначення територіального органу Пенсійного фонду, який зобов`язаний зарахувати періоди роботи позивача до його страхового стажу, а тому таке рішення в цій частині слід змінити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №380/24990/24 змінити, виклавши третій абзац його резолютивної часини у такій редакції:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 у колгоспі ім. Щорса; період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 ; періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019 згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР; періоду військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар