Справа № 539/6924/25
Провадження № 2/539/678/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
02.04.2026 
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Гуменюк Г.М.
за участі секретаря судового засідання Ануфрієвої Н.М. 
у відсутність сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, –
В С Т А Н О В И В:
Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1001138766301 від 28.09.2018 року у сумі 15473,65 грн та №100338036101 від 19.06.2019 року у сумі 28696,39грн.
На обґрунтування позову позивачем зазначено, що 28.09.2018 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1001138766301 та 19.06.2019 року №100338036101. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, як наслідок станом на 04.02.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: по кредитному договору від 28.09.2018 року №1001138766301 у сумі 15473,65 грн., з яких: 6679,58грн. заборгованість за кредитом, 3687,95 грн. – заборгованість процентами та 5106,12 грн. – заборгованість по комісії; по кредитному договору від 19.06.2019 року №100338036101 у сумі 28696,39грн., з яких 16666,92грн. заборгованість за кредитом, 7,99 грн. – заборгованість процентами, 12021,48грн. – заборгованість по комісії. Загальна заборгованість за вищевказаними договорами станом на 04.02.2025 року становить 44170,04грн.
За таких підстав позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальній сумі 44170,04 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.
04.02.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Представник позивача АТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала.
На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 
У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 28.09.2018 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви №1001138766301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала споживчий кредит на загальні споживчі цілі та оплати Договору страхування. За умовами кредитного договору відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 видано кредитну карту № НОМЕР_2 з кредитним лімітом у сумі 12700 грн. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в залежності від типу картки. Реальна процентна ставка за договором складала 110,2555%. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку погоджується. За умовами договору строк кредитування складає 24 місяців.
До Заяви №1001138766301 позивач додав також Публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками.
При укладенні кредитного договору відповідач також була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, що підтверджується підписом останньої про ознайомлення. Підписанням паспорта споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та погодив, що строк кредитування складає 24 місяців. Сума кредиту 12700грн, процентна ставка 12% річних. Щомісячна комісія за обслуговування 3,35% від суми кредиту. Разова комісія банку 300грн.
З огляду на зазначене сторони узгодили розмір кредиту, строк, умови кредитування та нарахування відсотків, жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з Правилами надання коштів, нею при укладенні договору висловлено не було, Договір було підписано шляхом його підписання.
Відповідно до платіжної інструкції №TR.31156128.87792.8810 від 28.09.2018 року відповідачу було перераховано кредитні кошти у сумі 12700грн.
З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами за кредитним договором №1001138766301 від 28.09.2018 року та періодично здійснювала погашення наявної заборгованості, однак своєчасно банку їх не повертала, в зв`язку з чим станом на 04.02.2025 року заборгованість складає 15473,65грн., з яких: 6679,58грн. заборгованість за кредитом, 3687,95грн заборгованість за процентами та 5106,12 грн заборгованість по комісії.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
В свою чергу відповідачкою не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем, в тому числі розмір нарахованих відсотків.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги у межах стягнення з ОСОБА_1  за кредитним договором заборгованості по тілу кредиту та процентами підлягає задоволенню.
Крім того судом встановлено, що 19.06.2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви №1001338036101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит. За умовами кредитного договору відповідачці було видано кредитні кошти у сумі 20000 грн. Строк кредитування, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір комісії, порядок повернення кредиту та інші умови надання та обслуговування кредиту встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в залежності від типу картки. Реальна процентна ставка за договором складала 106,7075%. Підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку погоджується. За умовами договору строк кредитування складає 24 місяців. Процентна ставка 0,01% річних (п.4 паспорту кредиту). Щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,99% річних, які нараховуються щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. 
Відповідно до платіжної інструкції №TR.35881625.30017.8810 від 19.06.2019 року відповідачу було перераховано кредитні кошти у сумі 20000грн.
З виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 отримала кредитні кошти і користувалася ними, та періодично здійснювала погашення наявної заборгованості, однак своєчасно банку їх не повертала, в зв`язку з чим станом на 04.02.2025 року заборгованість складає 28696,39грн., з яких: 16666,92грн. заборгованість за кредитом, 7,99грн. заборгованість за процентами та 12021,48грн. заборгованість за комісією.
Суд вважає, що між сторонами був укладений кредитний договір, товариство виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит, а остання користувалася кредитними коштами, проте неналежним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість.
Розмір заборгованості за кредитом договором №1001338036101 від 19.06.2019 року та процентами за користування ним суд визнає обґрунтованим.
Щодо вимоги про стягнення комісії за кредитними договорами суд зазначає наступне.
Відповідно до заяви №1001138766301 від 28.09.2018 року передбачено нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості розмірі у розмірі 3,35%, паспортом споживчого кредиту передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту у розмірі 3,35%. 
Згідно заяви №1001338036101 від 19.06.2019 року передбачено нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості розмірі у розмірі 3,99%, паспортом споживчого кредиту передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту у розмірі 3,99%. 
Позивач просить стягнути комісію посилаючись на ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до якої до загальних витрат за споживчим кредитом включаються , зокрема і комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, однак вказаний абзац частини другої статті 8 в редакції Закону № 122-IX від 20.09.2019, в той час як договір №1001138766301 був укладений 28.09.2018 року, договір №1001338036101 був укладений 19.06.2019 року.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по комісії за кредитним договором №1001138766301 від 28.09.2018 року в розмірі 5106,12 грн. та заборгованості по комісії за кредитним договором в розмірі 12021,48 грн.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Частина 1 ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п.1 ст.1050 Цивільного кодексу України та абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. 
04.02.2025 року позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, отже Позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином.
Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.
Відповідачка користувалася кредитними коштами, певний час погашала затверджену графіком суму кредиту, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, що відображено у розрахунках заборгованості за договорами та підтверджується виписками за рахунками. Таким чином, у порушення умов договорів, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаними договорами не виконувала, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
З виписок з особових рахунків відповідачки, а також з розрахунків заборгованості за кредитами вбачається, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за договорами, унаслідок чого виникла заборгованість.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд вважає доведеним факт невиконання відповідачкою умов кредитних договорів: 
-№1001138766301 від 28.09.2018 року та наявність заборгованості за даним договором у розмірі 10367,53 грн., з яких: 6679,58грн. заборгованість за кредитом та 3687,95грн. заборгованість за процентами;
-№1001338036101 від 19.06.2019 року та наявність заборгованості за даним договором у розмірі 16674,91 грн., з яких: 16666,92грн. заборгованість за кредитом та 7,99грн. заборгованість за процентами.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи те, що відповідачка належним чином не виконує обов`язки за кредитними договорами, що підтверджується розрахунками заборгованості та виписками по особових рахунках, не надала суду доказів на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь АТ «Перший український міжнародний банк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №1001138766301 від 28.09.2018 року у розмірі 10367,53 грн., та №1001338036101 від 19.06.2019 року заборгованість за кредитним договором у розмірі 16674,91 грн., всього на загальну суму 27042,44 грн.
В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення комісії за Договором №1001138766301 від 28.09.2018 року та 12021,48грн. за Договором №1001338036101 від 19.06.2019 року з відповідача на користь позивача слід відмовити. 
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 223, 258-259, 263- 265, 280-282 ЦПК України, 3, 11, 15, 610, 611, 626, 628, 634, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість кредитними договорами у розмірі 27042(двадцять сім тисяч сорок дві) гривень 44 (сорок чотири) копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) гривень 08 (вісім) копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», код ЄДРПОУ: 14282829, адреса місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Головуюча суддя Г.М. Гуменюк