ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/6843/25 	

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Керівника Тячівської окружної прокуратури в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області (вул. Незалежності, буд. 27,м. Тячів,Закарпатська обл., Тячівський р-н,90500) до 
Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,
Філії "Карпатський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Руставелі Шота, буд. 9А,м. Київ,01001),
третя особа Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації ( пл. Народна, 4,м. Ужгород, Ужгородський р-н, Закарпатська обл.,88000 )
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Керівник Тячівської окружної прокуратури в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Філії "Карпатський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", третя особа Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації , в якому просить:

- Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» площею 161,7 га та зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити протягом 1 року з дня набрання рішенням законної сили розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості). 

- Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення ««Праліси Плайського лісництва» площею 161,7 га та зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України протягом 1 року з дня набрання рішенням законної сили провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» та закріплення її в натурі (на місцевості). 

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням дев`ятнадцятої сесія VII скликання Закарпатської обласної ради №1848 від 01.10.2020 «Про оголошення об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення», об`єктом природозаповідного фонду місцевого значення визначено пралісову пам`ятку природи «Праліси Плайського лісництва» на площі 161,7 га без вилучення площі від землекористувача - державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство». Також, розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації-начальника обласної військової адміністрації №408 від 01.05.2023, затверджено Положення про пралісову пам`ятку природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва». Згідно Положення про пралісову пам`ятку природу місцевого значення «Праліси Плайського лісництва», затвердженого розпорядженням голови Закарпатської обласної військової адміністрації № 408 від 01.05.2023 (далі - Положення) вона входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлений особливий режим охорони, відтворення та використання.
Позивач зазначає, шо на державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Карпатський лісовий офіс» ДСП «Ліси України», як на постійного лісокористувача у зазначених правовідносинах, який є відповідачем, покладено обов`язок із вчинення дій по організації розробки проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, а саме пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва», визначення та закріплення на місцевості її меж та охоронної зони. Однак зазначені обов`язки відповідачем не виконуються, проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природнозаповідного фонду - пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» загальною площею 161,7 га, не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), не встановлено і обмежень у використанні земельної ділянки лісового фонду, в межах якої знаходиться заповідний об`єкт. Водночас, встановлено, що зазначені обов`язки відповідачем не виконуються, проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості). 
Враховуючи викладене, відповідачем не проведено передбачені ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст.47 Закону України «Про землеустрій» роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості), підтвердженням чого є відсутність проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природнозаповідного фонду - пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси 8 Плайського лісництва», та відомостей про її межі та охоронну зону в Державному земельному кадастрі. Невжиття заходів щодо винесення меж та охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» та закріплення їх в натурі (на місцевості) унеможливлює її належне використання та охорону, існує ймовірність використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки межі квазіпралісів не відомо де починаються та невідомо де закінчуються.

29 серпня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в даній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

15 вересня 2025 року від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії "Карпатського лісового офісу" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надійшов відзив на позов, в якому викладено заперечення, обґрунтовані наступним. Відповідно до рішення Голови Закарпатської обласної ради №1848 віл 01.10.2020 «Про оголошення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» оголошено серед інших об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення пралісову пам`ятку природи «Праліси Плайського лісництва» на площі 161,7 га. У межах кварталу 2 (виділи 1-4, 6, 13, 14), кварталу 10 (виділи 1-4), кварталу 12 (виділ 1), кварталу 45 (виділи 2, 4, 12, 14) Плайського лісництва філії «Брустурянське лісомисливське господарство» (на сьогоднішній день Плайське лісництво Брустурянського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс») знаходиться об`єкт природно-заповідного фонду – пралісова пам`ятка природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва». Відповідно до охоронного зобов`язання №06-24/1853/8 від 18.05.2023, філії «Брустурянське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» передано під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення – пралісова пам`ятка природи «Праліси Плайського лісництва» загальною площею 161,7 га.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2104988802020 від 24.12.2020, сформована земельна ділянка, що розташована на території Лопухівської сільської ради Тячівського району, Плайське лісництво, якій присвоєно кадастровий номер 2124484400:10:001:0001, площею 1325,0000 га. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2100076782022 від 07.02.2022, сформована земельна ділянка, що розташована на території Лопухівської сільської ради Тячівського району, Плайське лісництво, якій присвоєно кадастровий номер 2124484400:10:002:0012, площею 1430,0000 га. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1800399482022 від 08.06.2022, сформована земельна ділянка, що розташована на території Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району, Плайське лісництво, якій присвоєно кадастровий номер 2124484400:11:001:0008, площею 4730,0000 га. На згаданих сформованих земельних ділянках лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України», розташована пралісова пам`ятка природи «Праліси Плайського лісництва» загальною площею 161,7 га. Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №260/1815/21 та від 01.09.2022 у справі №440/7210/21, подаючи позов до адміністративного суду в порядку, передбаченому частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідний прокурор повинен мотивувати та довести допустимими та достатніми доказами наявність:
- суб`єктної складової: відсутність жодного суб`єкта владних повноважень, який має законодавчо визначену компетенцію подати відповідний позов, або відмову чи бездіяльність цього суб`єкта щодо звернення з таким позовом (цьому повинно передувати офіційне звернення прокурора до такого суб`єкта з проханням подати позов); суд вирішує питання щодо доцільності залучення такого суб`єкта, зокрема, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору); 
- об`єктивної складової: наявність порушення законних інтересів держави або загрози порушення інтересів держави; загроза порушення інтересів держави (часткова відсутність предмету позову на момент звернення до суду при встановленні судом факту того, що дії або бездіяльність відповідача у справі дають підстави стверджувати про реальну загрозу вчинення порушення у майбутньому) дозволяє прокурору звертатися з таким превентивним позовом, зокрема, для запобігання у майбутньому вчинення відповідними суб`єктами порушень вимог законодавства.
З огляду на те, що постійними лісокористувачем земельних ділянок є державне підприємство «Ліси України», структурний підрозділ якого філія «Карпатський лісовий офіс» передано під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду пралісова пам`ятка природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» відповідно до охоронного зобов`язання №06- 24/1853/8 від 18.05.2023 наведені твердження щодо можливого використання не за цільовим призначенням є безпідставними. Окрім того відсутня і загроза можливого відчуження земельної ділянки з огляду на розміщення Пам`ятки на землях лісогосподарського призначення, адже використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частина перша статті 164 Земельного кодексу України).
Враховуючи викладене, оскільки жодним нормативним актом не встановлено обов`язку відповідача щодо встановлення меж об`єктів природно-заповідного фонду, а тим паче строків або термінів встановлення меж об`єктів природно-заповідного фонду, не встановлено відповідальності за несвоєчасне встановлення меж об`єктів природно-заповідного фонду, а також в законі відсутній відповідний склад правопорушення, суб`єктом якого є відповідач, а об`єктивна сторона полягає у протиправній бездіяльності суб`єкта, відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

13 жовтня 2025 року від Тячівської окружної прокуратури в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області надійшла відповідь на відзив на позов, в якому зазначила, що в обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2104988802020 від 24.12.2020, сформована земельна ділянка, що розташована на території Лопухівської сільської ради Тячівського району, Плайське лісництво, якій присвоєно кадастровий номер 2124484400:10:001:0001, площею 1325,0000 га, та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2100076782022 від 07.02.2022, сформована земельна ділянка, що розташована на території Лопухівської сільської ради Тячівського району, Плайське лісництво, якій присвоєно кадастровий номер 2124484400:10:002:0012, площею 1430,0000 га. Також Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1800399482022 від 08.06.2022, сформована земельна ділянка, що розташована на території УстьЧорнянської селищної ради Тячівського району, Плайське лісництво, якій присвоєно кадастровий номер 2124484400:11:001:0008, площею 4730,0000 га.
На згаданих сформованих земельних ділянках лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України», розташована пралісова пам`ятка природи «Праліси Плайського лісництва» загальною площею 161,7 га. Разом з тим, дані аргументи не спростовують доводи позовної заяви, оскільки вищевказані земельні ділянки не є предметом даного судового розгляду.
Враховуючи викладене, відповідачем не проведено передбачені ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст. 47 Закону України «Про землеустрій» роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості), підтвердженням чого є відсутність проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва», та відомостей про її межі та охоронну зону в Державному земельному кадастрі.
Невжиття заходів щодо винесення меж та охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» та закріплення їх в натурі (на місцевості) унеможливлює її належне використання та охорону, існує ймовірність використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки межі квазіпралісів не відомо де починаються та невідомо де закінчуються.

Обставини встановлені судом.

01 жовтня 2020 року рішенням Закарпатської обласної ради № 1848 «Про оголошення об`єктів природно заповідного фонду місцевого значення» оголошено об`єктами природно-заповідного фонду місцевого значення:пралісову пам`ятку природи «Праліси Плайського лісництва» на площі 161,7 га без вилучення площі від землекористувача - державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство».

28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України №872 «Про припинення державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено державне підприємство «Брустурянське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

18 травня 2023 року Закарпатською обласною військовою адміністрацією видано охоронне зобов`язання №06-24/1853/8, яким філії «Брустурянське лісомисливське господарство» Державного спеціального господарського підприємства «Ліси України» передається під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення пралісова пам`ятка природи «Праліси Плайського лісництва» загальною площею 161,7 га розташована в межах кварталів 2 (виділи 1, 2, 3, 4, 6, 13, 14), 10 (виділи 1, 2, 3, 4), 12 (виділ 1), 45 (виділи 2, 4, 12, 14) Плайського лісництва.

11 березня 2025 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» листом № 5568/06-11 повідомило Закарпатську обласну військову адміністрацію, що відповідно до Положень про філії ДП «Ліси України» метою і предметом діяльності філій підприємств є, окрім іншого, забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності.
Відповідно до пункту 2.2.11. Положення про філію «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 16 січня 2025 року №179 предметом діяльності Філії є забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Відповідно до статей 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Відповідно до частини 1 статті 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Положеннями статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.
Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про природно-заповідний фонд» для забезпечення необхідного режиму охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників, запобігання негативному впливу господарської діяльності на прилеглих до них територіях установлюються охоронні зони.
У статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» вказано, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Частиною 6 статті 53 Закону визначено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Статтею 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.
Згідно з статтею 1, 2 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення. Землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про землеустрій» організацію і планування землеустрою на загальнодержавному і місцевому рівнях здійснюють Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.
Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що підставою для здійснення землеустрою є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судові рішення.
Згідно з статтею 25 вказаного Закону одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
За змістом статті 47 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно - заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
З огляду на вказане, природоохоронне законодавство України передбачає ідентифікацію територій природно-заповідного фонду, в тому числі шляхом встановлення в натурі їх меж, для чого в обов`язковому порядку розробляються проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду.
Встановлення меж територій природно-заповідного фонду є одним з обов`язкових за законом заходів із землеустрою, який забезпечує закріплення на місцевості меж цих територій з метою їх раціонального використання та охорони.
Судом враховано правову позицію Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у справі № 260/1681/23 та від 28 серпня 2025 року у справі №600/3379/23-а.

Як вище встановлено, 01 жовтня 2020 року рішенням Закарпатської обласної ради № 1848 «Про оголошення об`єктів природно заповідного фонду місцевого значення» оголошено об`єктами природно-заповідного фонду місцевого значення: пралісову пам`ятку природи «Праліси Плайського лісництва» на площі 161,7 га без вилучення площі від землекористувача - державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство».
28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України №872 «Про припинення державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено державне підприємство «Брустурянське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
18 травня 2023 року Закарпатською обласною військовою адміністрацією видано охоронне зобов`язання №06-24/1853/8, яким філії «Брустурянське лісомисливське господарство» Державного спеціального господарського підприємства «Ліси України» передається під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення ралісова пам`ятка природи «Праліси Плайського лісництва» загальною площею 161,7 га розташована в межах кварталів 2 (виділи 1, 2, 3, 4, 6, 13, 14), 10 (виділи 1, 2, 3, 4), 12 (виділ 1), 45 (виділи 2, 4, 12, 14) Плайського лісництва. 11 березня 2025 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» листом № 5568/06-11 повідомило Закарпатську обласну військову адміністрацію, що відповідно до Положень про філії ДП «Ліси України» метою і предметом діяльності філій підприємств є, окрім іншого, забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності. Відповідно до пункту 2.2.11. Положення про філію «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 16 січня 2025 року №179 предметом діяльності Філії є забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля.
З огляду на встановлені судом обставини, саме на державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» покладено обов`язок із вчинення дій по організації розробки проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, а саме пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва», визначення та закріплення на місцевості її меж та охоронної зони.
В той же час, згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 14 липня 2025 року №5844-25 у відділі не обліковується документація із землеустрою щодо об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, розташованих на землях пралісів, квазіпралісів Брустурянського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс».
Як встановлено статтею 30 Закону України «Про землеустрій» та пунктом 3 частини 3 статті 186 ЗК, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення зобов`язано погоджувати з структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Втім, визначення меж пралісової пам`ятки та її охоронної зони може проводитися лише на підставі проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, погодженого з Департаментом, чого в даному випадку не було, а відомості про встановлені межі мають бути внесені до Державного земельного кадастру.
Оскільки проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), що свідчить про невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо належного забезпечення режиму охорони пам`ятки природи. Відсутність відповідної землевпорядної документації унеможливлює встановлення правового режиму охорони об`єкта, що, в свою чергу, створює ризики порушення вимог природоохоронного законодавства та знижує рівень правового захисту об`єкта як складової частини природно-заповідного фонду України.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» площею 161,7 га» та щодо не встановлення охоронної зони вказаної пралісової пам`ятки.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 N 3-рп/99 визначив, що прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до цього рішення Конституційного Суду України під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах на захист інтересів держави.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації шляхом подання позову є неправомірне вибуття вказаної земельної ділянки із державної власності, що, у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави, при тому, що Закарпатською обласною державною адміністрацією як уповноваженим суб`єктом не вжито заходів, у тому числі позовного характеру, щодо її повернення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 (далі - Рішення Конституційного Суду України) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних інтересів завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної 10 цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

3 урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно зазначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в якому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У даному випадку, інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання вимог законодавства в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, насамперед, задля збереження національного надбання нашої країни.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон) визначено, що природні ресурси України є власністю Українського народу. Згідно зі ст. 5 цього ж Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Подання прокуратурою даної позовної заяви було обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні режиму охорони та використання об`єкта природозаповідного фонду.

У відповідності до ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювані відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтерес держави в суді відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч, 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Однією із обов`язкових умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або відсутність такого органу.

Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику і здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: 1) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель; природно - заповідний фонд; 2) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням; 3) вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою КМУ від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції України, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 №230, Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

До функцій Інспекції належить вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступ позивачем та відповідачем у судах (п. 11 вище зазначеного Положення).

Крім цього, згідно підпункту 15 пункту 2 розділу ІІ Положення про Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.02.2021 №49 (далі –Положення), Державна екологічна інспекція у Закарпатській області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральної виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог законодавства про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду; наявності лімітів і дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду та дотримання їх обсягів, відтворення природних ресурсів на території природно-заповідного фонду.

Пунктом 10 розділу ІІ Положення визначено, що Державна екологічна інспекція у Закарпатській області, вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Таким чином, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція у Закарпатській області. Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07. 2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі №687/379/17-ц, № 924/1256/17, від 13.11.2019 у справі № 925/315/19, від 21.01.2020 у справі №910/2538/19).

27 лютого 2024 року у справі № 620/6905/22 Верховний Суд зауважив:
- Варто врахувати й те, що звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства у цій справі слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як дотримання органом місцевого самоврядування вимог законодавства, зокрема, у сферах земельних відносин, охорони довкілля та навколишнього природного середовища.
91.Інтереси держави охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як охорона навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, та екологічних прав, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
92. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а.
93.З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що наведене прокурором обґрунтування є сумісним з розумінням поняття «інтересів держави», а позов має на меті захистити саме ці інтереси. Їх захист у спірних правовідносинах, у тому числі й у обраний прокурором спосіб (у судовому порядку), за законом уповноважена здійснювати саме Держекоінспекція, яка, однак, жодних дій для цього не вчиняла.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 висловлено правовий висновок щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у разі неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим субєктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, який визначає наступне.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Тобто, бездіяльність уповноваженого державного органу чи органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин. Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Зважаючи на вказані правові висновки Верховного Суду, лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави.

Інші вжиті заходи, в тому числі, досудового врегулювання, які не призвели до реального усунення порушень інтересів держави, не відповідають вимогам чинного законодавства. Також слід зазначити, що норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень.

Оскільки органи уповноважені здійснювати контроль та нагляд за виконанням відповідачем охоронного зобов`язання та забезпечення режиму охорони заказника , а саме Державна екологічна інспекція в Закарпатській області у відповідності до своїх повноважень зазначених у Положеннях про органи не здійснювали ніяких заходів , чим допустили бездіяльність , остання також має повноваження щодо здійснення захисту інтересів держави, однак захист інтересів держави у встановленому законом порядку не здійснює, до суду з відповідним позовом не зверталася то прокурор в інтересах держави у відповідності до підстав ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" вжив заходи представницького характеру і звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави.

Судом також враховано судову практику ВААС , зокрема рішення від 22 січня 2025 року у справі № 500/576/22 пров. № А/857/34726/24.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо вимоги  зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України протягом 1 року з дня набрання рішенням законної сили провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» та закріплення її в натурі (на місцевості). , то нормами КАСУ такий спосіб захисту не встановлено .
У відповідності до ст. 382 КАСУ який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, йдеться про повноваження застосувати заходи контролю для ефективної реалізації рішення та його виконання , у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача надати суду Звіт про виконання рішення суду з наданням достатнього строку для виконання рішення суду.
Відповідно до статті 382-1 КАСУ встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 частини 2 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Керівника Тячівської окружної прокуратури в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області (вул. Незалежності, буд. 27,м. Тячів,Закарпатська обл., Тячівський р-н,90500) до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Філії "Карпатський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"код ЄДРПОУ 44768034 (вул. Руставелі Шота, буд. 9А,м. Київ,01001), третя особа Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації ( пл. Народна, 4,м. Ужгород, Ужгородський р-н, Закарпатська обл.,88000 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» площею 161,7 га.

3. Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» розробити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості);

4. Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси Плайського лісництва» площею 161,7 га.

5. Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення ««Праліси Плайського лісництва» та закріплення її в натурі (на місцевості).

Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» надати суду звіт про виконання даного рішення не пізніше ніж 3 ( три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адмінсуду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Суддя	З.Б.Плеханова