ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2339/26 Справа № 204/7295/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Дніпро 

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Гречишникової О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про визнання спадщини відумерлою та передачу її у комунальну власність,-
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2024 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про визнання спадщини відумерлою та передачу її у комунальну власність.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з листа КП «ДМБТІ» ДМР від 16 листопада 2022 року № 8881 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 19 квітня 1995 року, що видано Виробничим об`єднанням Південний машинобудівний завод, згідно розпорядження № 628-95, та зареєстрованого КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 165п за реєстровим № 11, належала ОСОБА_2 . 
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 1272 від 22 червня 2022 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. 
Вказано, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року у справі № 204/9606/23 в задоволенні заяви ДМР про визнання спадщини відумерлою відмовлено, зокрема з тих підстав, що після смерті ОСОБА_2 відкрито дві спадкові справи (приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. 15 липня 2022 року заведена спадкова справа № 69478073, а 23 вересня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. заведена спадкова справа № 69719836) та наявний спадкоємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в свою чергу свідчить про існування спору між спадкоємцем та Дніпровською міською радою щодо права власності на спадкове майно. Водночас зазначено, що спадкодавець була самотньою, законні спадкоємці за заповітом та за законом відсутні. Вказано, що згідно з інформацією, що міститься у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_2 відомості про померлу зазначені згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1183/НЕ від 13 червня 2022 року, що видане КЗ « ДОБ СМЕ» ДОР. Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання не видано. Паспорт померлої не здано. Графи 5, 9, 10 стосовно громадянства, місце народження, місце проживання та паспорта або паспортного документа не заповнені, документально не підтверджені, адреса проживання заявника не зазначені документально не підтверджена. 
Крім того, зазначено, що на гарячу лінію голови Дніпропетровської ОДА звернулась, ОСОБА_3 , яка зазначила, що в спірній квартирі ніхто не проживає, власниця померла, квартира знаходиться в занедбаному стані. 
Вважає, що оскільки свідоцтво про право на спадщину законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 відповідачкою не оформлено, то вона спадщину належним чином не прийняла, а отже у позивача наявні правові підстави, передбачені положеннями статті 1277 ЦК України, для визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_2 . 
Враховуючи зазначене, ДМР просила суд визнати відумерлою спадщину, що складається з квартири АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її y комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади.
Заочним рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про визнання спадщини відумерлою та передачу її у комунальну власність – залишено без задоволення. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а. с. 10- 11).
За життя ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1995 року, виданого Виробничим об`єднанням Південний машинобудівний завод, згідно з розпорядженням за № 628-95, зареєстровано КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу №165п за реєстровим № 11, належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю КП «ДМБТІ`ДМР від 16 листопада 2022 року № 8881 (а. с. 8).
Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .
15 липня 2022 року ОСОБА_1 , звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., із заявою про прийняття спадщини після смерті її двоюрідної тітки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 67).
З листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 2/5-200 від 31 січня 2024 року (а. с. 15 на звороті) та копії облікових карток зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 , за формою «А» та «Б» (а. с. 13 на звороті -14 та на звороті) убачається, що ОСОБА_2 у вказаній квартирі була зареєстрована одна.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року у справі № 204/9606/23 (провадження №2-о/204/72/24) у задоволенні заяви ДМР про визнання спадщини відумерлою відмовлено (а. с. 31-33).
Так, зі змісту вказаного рішення вбачається, що на виконання ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року Третя Дніпровська державна нотаріальна контора листом № 305301-16 від 01 листопада 2023 року повідомила суд, що із заявою про відмову/прийняття, видачу спадщини після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавались.
З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69485452 від 15 липня 2022 року (а. с. 78) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., за заявою ОСОБА_1 , 15 липня 2022 року заведена спадкова справа № 30/2022 (в реєстрі № 69478073).
В свою чергу, з відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. від 04 липня 2025 року № 173/01-16 (а. с. 137) убачається, що 23 вересня 2022 року останнім заведено спадкову справу № 33/2022 (у реєстрі № 69719836) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З відповіді Центрального відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 7/11-363 від 18 лютого 2025 року (а. с. 147) убачається, що актові записи про смерть щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлені.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з вимогами ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
В свою чергу, приписами ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі.
Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів відсутності спадкоємців за законом або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття, а тому і не доведено своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, які підлягають захисту.
Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , із заявою про прийняття якої до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кельтейгіссер О.М. звернулася ОСОБА_1 , та за якою відповідно нотаріусом відкрито спадкову справу № 69478073, що в свою чергу свідчить про наявність спадкоємиці після смерті ОСОБА_4 , тому за таких обставин відсутні правові підстави для визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою, у зв`язку із чим суд дійшов вірного висновку з яким погоджується колегія суддів, що вказані вимоги не підлягають задоволенню.
Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.
Також, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “25” лютого 2026 року.
Повний текст постанови складено “26” лютого 2026 року.

Головуючий: 

Судді: