Справа № 569/284/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,
з участю представника позивача Омельченка Є.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Акцент Банк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.01.2022 в сумі 116104 грн. 84 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 січня 2022 року ОСОБА_2 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17 грудня 2024 року має заборгованість 116104,84 грн., яка складається з такого: 99996,65 грн. - заборгованість за кредитом; 16108,19 грн. - заборгованість по відсоткам.
Ухвалою суду від 10 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
У відзиві на позовну заяву від 26.03.2025 представник відповідача ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачка ОСОБА_2 заперечує факт укладення договору, отримання картки у АТ «Акцент-Банк» та користування нею.
11 листопада 2024 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до Рівненського районного управління поліції Головного управління поліції ГУ НП в Рівненській області з заявою про те, що невідома особа незаконно використала конфіденційну інформацію про неї та оформила на її ім`я кредити в АТ «Приватбанк» та в АТ «Акцент Банк».
Окрім того, відповідачка ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, їй рекомендоване спостереження та лікування у психіатра. 
Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 391 від 27.02.2024 року вона має діагноз пов`язаний з розладами психіки. 
У Консультаційному висновку спеціаліста від 22.09.2022 відповідачка знаходиться під спостереженням психіатрів з 2010 року з приводу хронічного психічного захворювання та є інвалідом ІІІ групи, потребує постійного лікування. 
Довідкою КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР від 13.02.2025 підтверджується, що вона перебувала з 10.02.2025 на стаціонарному лікуванні у зазначеному закладі. 
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 18.12.2024 відповідачка перебуває під спостереженням психіатрів ЦПЗН з 2010 року з приводу хронічного захворювання, є інвалідом ІІ групи, потребує постійного підтримуючого лікування. 
Довідкою КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР від 25.03.2025 відповідачка ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 19.03.2025 по даний час у відділенні Центр загальної психіатрії КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР.
Вважає, що зазначені обставини вимагають визначення психічного стану відповідачки та з`ясування чи дозволяє її захворювання усвідомлювати значення своїх дій, своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Ухвалою суду від 27 березня 2025 року призначено судово-психіатричну експертизу у справі, провадження зупинено на час проведення експертизи.
У відповіді на відзив на позовну заяву від 06.06.2025 представник позивача Омельченко Є.В. просить задовольнити позовні вимоги. Справу розглядати за відсутності представника АТ "А-Банк".
Зазначає, що дана позовна заява підлягає задоволенню, а відзив не підлягає взяттю до уваги з таких відстав.
Із відзиву вбачається, що відповідач та його представник намагаються вказати на те, що відповідач через психічне захворювання не розуміє значення своїх дій та не може ними керувати.
Тоді виникає наступне питання: А як представник відповідача зміг оформити своє представництво, оскільки відповідачка не може усвідомлювати значення своїх дій, тому не може самостійно визначати свого представника.
Відповідач не визнаний судом в порядку ст. ст. 36, 39 ЦК України обмежено дієздатною чи недієздатною особою, тому підтвердити знаходження відповідача в зазначеному стані може лише експерт, жодними іншими доказами вказаний факт підтвердити неможливо.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Щодо шахрайських дій не зрозуміло, що намагається вказати відповідач, а саме - чи вона взяла кредит не розуміючи своїх дій чи її обманули шахраї.
Відповідач звернувся до Банку та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку. На підставі даної Анкети-Заяви йому видано банківську картку та відкрито поточний рахунок з кредитним лімітом.
При підписанні Анкети-Заяви особу відповідача ідентифіковано за паспортом громадянина України.
11 червня 2025 року від начальника Рівненської філії судових експертиз ДУ "ІСП МОЗ України" надійшов лист про повернення матеріалів цивільної справи № 569/284/25.
Ухвалою суду від 12 червня 2025 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 17 липня 2025 року направлено експертам Рівненської філії судово - психіатричних експертиз Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" на виконання ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2025 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
03 грудня 2025 року від начальника Рівненської філії судових експертиз ДУ "ІСП МОЗ України" надійшов лист, згідно з яким повідомлено суд, що оплата за проведення експертизи не була здійснена, у зв`язку з вищенаведеним повернуто на адресу суду матеріали цивільної справи.
Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 11 березня 2026 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою суду від 11 березня 2026 року відмовлено в зупиненні провадження у справі.
Ухвалою суду від 20 березня 2026 року підготовче провадження у справі закрито.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача просила в позові відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.
Суд встановив, що 31 січня 2022 року ОСОБА_2 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Відповідачем також було підписано Паспорт споживчого кредиту "Кредитна картка "Зелена", який містить всі основні умови кредитування, а саме: сума / ліміт кредиту - 200 000 грн., строк кредитування - 240 місяців з правом автоматичного продовження, мета отримання кредиту - на споживчі потреби. Кредитні кошти надаються споживачеві шляхом кредитування рахунк на споживчі потреби, у вигляді встановленого кредитного ліміту наплатіжну картку кредитодвця, на підстав Договору про споживчий кредит. Строк надання кредиту - протягом одного дня (максимальний строк). Процентні ставки - пільгова: 0,000001% до 62 днів та базова: 40,8% на рік.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
Згідно виписки по картці за період 31.01.2022 - 17.12.2024 відповідач користувався кредитними коштами, здійснювались платежі у магазинах у зазначений період. Сума витрат за період 120299,68 грн, сума зарахувань за період - 5644 грн.
Згідно довідки за картами на ім`я відповідача відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строк дії до вересня 2028 року.
Згідно довідки за лімітами відповідачу встановлено ліміт 90000 грн., який було збільшено 16.08.2024 о 10:13:58 год.
Згідно з розрахунком заборгованості у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором № б/н від 31.01.2022 відповідач станом на 17 грудня 2024 року має заборгованість 116104,84 грн., яка складається з наступного: 99996,65 грн. - заборгованість за кредитом; 16108,19 грн. - заборгованість по відсоткам.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 31.01.2022 року між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом, комісії. АТ "Акцент Банк" виконало взяті на себе зобов`язання, відповідач отримала на картковий рахунок суму кредиту, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 116104,84 грн, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складається з 99996,65 грн. - заборгованість за кредитом; 16108,19 грн. - заборгованість по відсоткам, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову повністю.
Щодо питання неосудності відповідача, то згідно матеріалів справи такі відомості відсутні.
Судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам Рівненської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (33010, м. Рівне, вул. Дубенська, 64) не була проведена, оскільки оплата за проведення експертизи не була здійснена.
Щодо покликань відповідача про наявність шахрайських дій відносно неї, та неукладення нею кредитного договору, суд зазначає таке.
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024186010001394 від 04.03.2025, дата реєстрації провадження 12.11.2024 15:26:57, до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява від громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невідома особа в серпні 2024 року незаконно використала конфіденційну інформацію про заявницю, а саме паспортні данні, внаслідок чого невідома особа оформила на її ім`я кредити в сумі 21000 гривень в банку АТ КБ "Приват Банк" та 120299 гривень в банку АТ "Акцент Банк".
Натомість, досудовим розслідуванням особи причетні до вчинення інкримінованого злочину не встановлені, вироку про притягнення винних осіб до відповідальності немає.
Судом також встановлено, що згідно положень Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку:
"2.1.4.5. Держатель зобов?язується:
- не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти;
- нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу;
- нести відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта;
- не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена.
2.1.4.7. Власник Картки зобов?язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втрати Картки/ПН-коду/постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.
2.1.4.8. У разі втрати Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення в Власника підозр, що Картка / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів Власник повинен негайно виконати одну з наступних дій:
- звернутися до Банку за телефонами 0 800 500 80 90 (цілодобово, по Україні - безкоштовно, з мобільних телефонів - платно), НОМЕР_3 (для дзвінків з-за кордону);
- звернутися до Банку і заявити про втрату картки (у випадку втрати картки);
- якщо картка підключена до послуги MobileBanking - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання системи MobileBanking; 
- якщо Клієнт підключений до Internet Banking ABank24 - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання сервісу.
Власник відповідає за усі операції з карткою, зроблені: 
- по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта про втрату картки включно (звернення за телефонами 0 800 500 80 90 (цілодобово, по Україні - безкоштовно, з мобільних телефонів - платно), НОМЕР_3 (для дзвінків з-за кордону) або через звернення до Банку):
- по дату одержання Банком повідомлення про втрату картки, відправленого у відповідності з Керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking Приват-24, включно.
2.1.4.9. Якщо інформація про персональні дані клієнта, PIN-код, реквізити картки стала доступною третім особам, Власник повинен негайно сповістити про це Банк за телефонами 0 800 500 80 90 (цілодобово, по Україні - безкоштовно), +380567161131 (для дзвінків з-за кордону). Для подальшого використання Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску картки (карток) та зміни персональних даних, що дають доступ до віддаленого управління рахунками клієнта".
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов?язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов?язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов?язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Відповідно до ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов?язки сторін, пов?язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку кліента або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов?язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. 
Згідно з ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон №2346-111) переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою: помилковий переказ - рух певної суми кошгів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб?єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не с платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на пахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.
Згідно п. 14.12,14.16 ст. 14 Закону № 2346-I користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов?язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Відповідно до п. 14.17 ст. 14 цього ж Закону Банк зобов?язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян.
Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені п.37.2 ст.37 цього Закону (на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев?яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу).
Відповідно до п. 32.1, 32.3 ст. 32 Закону № 2346-III Банки несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов?язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.
Банки зобов?язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п.22.6 ст.22 цього Закону.
Зокрема, відповідно до п. 22.6 обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов?язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.
Згідно з п. 32.3.2 ст. 32 Закону №2346-III, у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону №2346-III суб?єкти переказу зобов?язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захист інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.
Відповідно до п. 1, 5, 6-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач зобов?язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Користувач зобов?язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов?язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов?язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов?язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов?язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов?язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електроного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов?язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов?язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов?язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Отже, за умови коли електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача - лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-7115 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 18 квітня 2018 року у справі № 190/926/16-ц (провадження № 61-6470св18), від 20 червня 2018 року у справі № 320/1169/16-Ц (провадження № 61-9855св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 712/2283/16-4 (провадження 61-11291св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-(провадження № 61-22283св18), від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-4 (провадження № 61-25606св18), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-Ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 676/2792/16-4 (провадження № 61-34233св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 210/245/18-4 (провадження № 61-4352св19), від 05 грудня 2019 року у справі № 168/613/16-4 (провадження № 61-11711св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).
Перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта Банку визначений ст. 1071 ЦК України. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Види та форми розпорядження на списання грошових коштів (розрахункових документів) міститься в інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №221.
Розрахункові документи можуть подаватися як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів з використанням системи дистанційного обслуговування.
Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов?язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.
Клієнт не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відтак, відповідачкою, у розумінні абзацу другого пунктів 1.23, 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не доведено здійснення Банком неналежного чи помилкового переказу, що кошти переказано неналежному отримувачу без законних підстав. 
Відповідачкою не доведено належними й допустимими доказами того, що вона як користувач не замовляла і не оформляла здійснення платіжних операцій за відкритими їй банківськими рахунками; не довела порушення Банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, що банком порушено правила розрахункових операцій; не довела тієї обставини, що Банком здійснено недозволені або некоректно виконані платіжні операції, чи вчинено їх без розпорядження та без волевиявлення відповідачки.
Згідно п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно із п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Таким чином, жодних підтверджень, що вказані операції проводив не відповідачкою, нею не надано.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 116 104,84 грн.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 3028 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10 - 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Акцент Банк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.01.2022 в сумі 116 104 грн. 84 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Акцент Банк" судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач - Акціонерне товариство "Акцент Банк", місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, код ЄДРПОУ 14360080.
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 07.04.2026.

Суддя Н. Г. Кучина