ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р. 	Справа № 480/5168/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 17.02.25 по справі № 480/5168/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду Україні у Львівській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Сумській області, апелянт), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ у Львівській області), в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №183450031827 від 05.06.2024 про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 28.05.2024. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 05.06.2024 № 183450031827 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 28.05.2024.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ГУ ПФУ в Сумській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду України – ГУ ПФУ у Львівській області.
З огляду на зазначене, ГУ ПФУ в Сумській області не є суб`єктом прийняття рішення, що не може створювати негативні наслідки у вигляді покладених рішенням суду зобов`язань для останнього.
Проживання позивача на території, яку обслуговує ГУ ПФУ у Сумській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу, яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду.
Апелянт зазначив, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу позивачки зараховані всі періоди роботи. Підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 розділу XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Вік заявниці - 51 рік 5 місяців 8 днів, її страховий стаж - 32 роки 07 місяців 8 днів. Пільговий стаж за Списком №2 - 10 років 03 місяці 2 дні зарахований по 01.03.2021 (станом на 01.04.2015 пільговий стаж за Списком № 2 - 8 років 6 місяців 23 дні). 
Зауважив, що позивачка не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у зв`язку з відсутнім необхідним пільговим стажем 10 років.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначила, що умовою для виникнення у особи права на пільгову пенсію за Списком №2 є досягнення пенсійного віку 50 років при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, що відноситься до пільгового стажу.
На момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 28.05.2024 вона досягла 51-річного віку, мала загальний страховий стаж роботи 32 років 07 місяців 08 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 – 10 років 3 місяці 2 дні, тобто мала необхідний пенсійний вік, достатній страховий та пільговий стажу, отже, відповідала всім умовам, визначених пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, які необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах.
Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не відповідає принципу верховенства права, а також суперечить нормам ч.2 ст.19, ч.3 ст.22 Конституції України.
Також зауважила, що після прийняття пенсійним органом рішення електронна справа була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому її пенсійна справа після розгляду її заяви перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Сумській області.
Отже, враховуючи що електронна справа була передана та наразі знаходиться у ГУ ПФУ у Сумській області, саме це управління є органом державної влади та відповідно тим суб`єктом, який зобов`язаний призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
28.05.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Львівській області, який рішенням від 05.06.2024 за №183450031827 відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням необхідного віку. При цьому в рішенні зазначено, що вік заявниці 51 рік 05 місяців 08 днів. Страховий стаж становить 32 роки 07 місяців 08 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить 10 років 03 місяці 2 дні. Зазначено, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано усі періоди. Згідно поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачка матиме з 21.12.2027 (після досягнення необхідного віку).
Не погодившись із вказаним рішенням ГУ ПФУ у Львівській області, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому відмова в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж 32 кроки 07 місяців 08 днів та 10 років 03 місяці 02 дня стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, який надає право на призначення пенсії на пільгових умовах, на думку суду, є протиправною.
Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії позивачка зверталась до ГУ ПФУ в Сумській області, який здійснює виплату пенсії особам, які мешкають в межах Сумської області, то саме відповідач 1, на думку суду першої інстанції, є органом, який зобов`язаний призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Ключовим питанням у цій справі є вимога позивачки щодо виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Згідно з п. «б» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі-Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах .
09.07.2003 було ухвалено Закон № 1058-ІV.
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі- Закон № 2148- VIII), яким Закон №1058-ІV доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, зазначила наступне.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Правовідносини у цій справі тотожні справі № 360/3611/20, а тому колегія суддів не знаходить підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.
Колегією суддів також встановлено, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 28.05.2024 , позивачка досягла віку 50 років.
Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 05.06.2024, на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України загальний страховий стаж позивачки склав 32 роки 07 місяців 08 днів, її пільговий стаж роботи за Списком № 2 на дату подання заяви склав 10 років 03 місяці 2 дні.
Зазначені обставини не заперечуються відповідачем у справі.
Враховуючи, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 32 роки 07 місяців 08 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 - 10 років 03 місяці 2 дні, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачкою передбачених Законом № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII умов для призначення такого виду пенсії та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача 1 в цій частині.
Щодо доводів апеляції, що ГУ ПФУ в Сумській області не є належним суб`єктом, якого належить зобов`язувати вчинити певні дії щодо позивачки, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 7-9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1) визначено що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз.14 п. 4.2).
Положеннями п. 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Системний аналіз вказаних норм свідчить, що за загальним правилом відповідачем у справі має бути саме той суб`єкт владних повноважень, який прийняв рішення, вчинив дії чи допустив бездіяльність, які є предметом судової перевірки.
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності , призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше.
До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку – це ГУ ПФУ в Полтавській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.
У справі, яка розглядається, колегією суддів встановлено, що відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2
Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці з 09.07.2024 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 , має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Львівській області, тому судове рішення і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у скасованій частині про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області вчинити зазначені дії.
Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 та від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуально-го права.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 28.05.2024, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 28.05.2024 відповідно до пункту «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції, яка діяла до внесення змін Законом №213-VIII.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 480/5168/24 - скасувати в частині в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 28.05.2024.
Ухвалити у скасованій частині постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 480/5168/24 в наступній редакції:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 28.05.2024.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк