ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 квітня 2026 року	Справа №160/1914/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.01.2026 № 046350021543 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 01.01.2026, зарахувавши до пільгового за Списком № 2 стажу періоди роботи з 28.04.1994 по 23.04.2000; з 24.04.2000 по 20.05.2004; з 21.05.2004 по 07.02.2005; з 08.02.2005 по 27.06.2006; з 28.06.2006 по 30.06.2023 та до загального страхового стажу - період роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Заява розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та надано рішення про відмову про призначення пенсії № 046350021543 від 07.01.2026 у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами з 18.02.2026, відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою надано відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, та витребувано матеріали, що були на розгляді при прийнятті спірного рішення.
17.02.2026 від Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимоги, обґрунтовуючи наступним. Заява позивача від 01.01.2026 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та надано рішення про відмову про призначення пенсії № 046350021543 від 07.01.2026 у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , яка на день звернення досягла віку 50 років 02 місяці, головним управлінням було встановлено, що її страховий стаж становить 31 рік 02 місяці 23 дні, при необхідному 25 років, а пільговий стаж - 07 років 07 місяців 05 днів, при необхідному не менше10 років. При цьому до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994 згідно довідки № 47 від 20.11.2024, оскільки відсутня підстава звільнення; до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 24.04.2000 по 01.03.2002 згідно пільгової довідки № 14/6-2337/2025 від 10.10.2025, оскільки назва посади зазначена в довідці, не відповідає переліку посад, які пройшли атестацію згідно наказу № 109 від 13.03.2000. Отже за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 встановлено про наявність у неї загального страхового стажу, однак відсутність необхідного пільгового стажу.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 01.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Заява позивача від 01.01.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення № 046350021543 від 07.01.2026 про відмову про призначення пенсії у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку.
До загального страхового стажу не зараховано: 
- період роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994 згідно довідки №47 від 20.11.2024 оскільки відсутня підстава звільнення. 
До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано: 
- періоди роботи з 24.04.2000 по 01.03.2002 згідно пільгової довідки № 14/6-2337/2025 від 10.10.2025 оскільки назва посади зазначена в довідці, не відповідає переліку посад які пройшли атестацію згідно наказу № 109 від 13.03.2000 року.
Вважаючи відмову пенсійного органу в призначенні пенсії на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту свої порушених прав та законних інтересів. 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Таким чином, з 01.01.2004 року таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", такого, що прийнятий пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції від 02.03.2015 р. № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 року п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
За приписами п. 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Таким чином, навіть, після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017р.), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Слід зазначити, що Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений п. 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.
Отже, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII. Втім, правила вказаних законів є ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".
Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно п. 3 резолютивної частини рішення КСУ застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…".
Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Таким чином, з дати набрання чинності вказаного рішення КСУ - 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Відносно позивача правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.
Суд зазначає, що обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь позивача.
В даному випадку є діючими одночасно два закони, котрі відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком № 2 стосовно параметру вікового цензу.
Саме тому слід віддати перевагу у застосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.
Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось повних 50 років, суд дійшов висновку про те, що вона досягла необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року.
Щодо питання зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоди з 28.04.1994 по 23.04.2000; з 24.04.2000 по 20.05.2004; з 21.05.2004 по 07.02.2005; з 08.02.2005 по 27.06.2006; з 28.06.2006 по 30.06.2023 та до загального страхового стажу - період роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , зокрема, наявні наступні записи стосовно трудової діяльності позивача:
- записи №1-4, з 28.04.1994 ОСОБА_1 прийнята до Центральної збагачувальної фабрики "Павлоградська" на посаду машиніста конвеєра 2 розряду за строковим трудовим договором, 01.08.1995 переведена на посаду машиніста конвеєра 2 розряду на постійно, 24.04.2000 переведена на посаду машиніста установок збагачення 3 розряду, 01.03.2002 звільнена за переведенням до виробничого філіалу "Збагачувальна фабрика "Павлоградська" ТОВ "Енергія"; 
- записи №5-6, з 01.03.2002 прийнята до виробничого філіалу "Збагачувальна фабрика "Павлоградська" ТОВ "Енергія" на посаду машиніста установок збагачення 3 розряду за переведенням з ЦЗФ "Павлоградська", 24.02.2004 звільнена за власним бажанням;
- записи №7-9, з 25.02.2004 прийнята до Центральної збагачувальної фабрики "Павлоградська" ТОВ "Вуглеекологія" на посаду машиніста установок збагачення 3 розряду, 21.05.2004 переведена на посаду оператора пульту керування 4 розряду, 03.12.2004 звільнена за переведенням до філії ВАТ "Павлоградвугілля" ЦЗФ "Павлоградська";
- записи №10-12, з 04.12.2004 прийнята за переведенням до філії ЦЗФ "Павлоградська" ВАТ "Павлоградвугілля" на посаду оператора пульту керування 4 розряду, 31.01.2006 звільнена за переведенням до ТОВ ЦЗФ "Павлоградська";
- записи №13-15, з 01.02.2006 прийнята за переведенням до ТОВ ЦЗФ "Павлоградська" на посаду майстра основного виробництва, 28.06.2006 переведена на посаду оператора пульту керування 6 розряду, 31.12.2012 звільнена за переведенням до філії ЦОФ "Павлоградська" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля";
- записи №16-19, з 01.01.2013 прийнята за переведенням до філії ЦОФ "Павлоградська" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на посаду оператора пульту керування 6 розряду, з 10.06.2016 Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" перейменоване на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", 01.07.2023 переведена на посаду майстра основного виробництва, 31.05.2024 звільнена за власним бажанням.
Записи трудової книжки підтверджуються довідками ТОВ "ДТЕК Павлоградська ЦЗФ" від 13.10.2025 №28, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" від 10.10.2025 №14/6-2337/2025 та №14/6-2336/2025, філії ЦЗФ "Павлоградська" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" від 13.10.2025 №117.
Спору між сторонами щодо неналежних записів у трудовій книжці відносно вказаних періодів немає.
Разом з тим, вказана трудова книжка не містить записів щодо трудової діяльності позивача за період з 22.12.1993 по 18.04.1994. 
Відповідно до довідки філії "Соцвугілля" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвуплля" від 20.11.2024 №47, у спірний період з 22.12.1993 по 18.04.1994 ОСОБА_1 працювала у Шахтопрохідному управлінні виробничого об`єднання "Павлоградвугілля" прибиральником службових приміщень ДДУ тимчасово (наказ про прийом №176-к від 23.12.1993) та 18.04.1994 була звільнена за власним бажанням. Вказана довідка сформована на підставі: особистої картки Т-2, наказів по відділу кадрів.
За таких обставин, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994. Спростовуючи твердження органу Пенсійного фонду про відсутність у довідці №47 від 20.11.2024 відомостей щодо підстави звільнення, суд зазначає, що вказаний документ містить пряме посилання на звільнення позивача за власним бажанням. При цьому суд враховує, що довідка видана на підставі первинних документів - наказів по особовому складу та особової картки форми Т-2, що підтверджує факт трудових відносин у спірний період.
Таким чином, період трудової діяльності ОСОБА_1 з 22.12.1993 по 18.04.1994 підлягає зарахуванню до загального стажу позивача.
Як вище встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, безперервна трудова діяльність ОСОБА_1 у спірні періоди з 28.04.1994 по 31.05.2024 на посадах машиніста конвеєра, машиніста установок збагачення, оператора пульта керування та майстра основного виробництва безпосередньо пов`язана з технологічним процесом збагачення вугілля.
Вказані посади (професії) прямо передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, від 16.01.2003 № 36 та від 24.06.2016 № 461, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які діяли у відповідні періоди трудової діяльності позивача.
Так, у період з 28.04.1994 по 23.04.2000 ОСОБА_1 працювала на посадах машиніста конвеєра та з 24.04.2000 по 15.01.2003 - машиніста установок збагачення. Право на пільгове пенсійне забезпечення у цей час регулювалося Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, де у розділі II "Рудопідготовка, збагачення, окускування" вказані професії прямо передбачені як такі, що дають право на пільгову пенсію: машиністи конвеєрів (код 2030000а-13777), машиністи установок збагачення і брикетування (2030000а-14315).
У період з 16.01.2003 по 23.06.2016, позивач обіймала посади машиніста установок збагачення, оператора пульта керування та майстра основного виробництва. Чинна у цей період Постанова КМУ від 16.01.2003 № 36 (Розділ ІI "Підготовка руд, збагачення, окускування") також відносила зазначені професії робітників та посади майстрів, безпосередньо зайнятих на технологічних процесах збагачення вугілля, до Списку № 2 (підрозділ "а" робітники: машиністи установок збагачення та брикетування, оператори пульта керування, підрозділ "б": майстри). Суд акцентує увагу, що специфіка "основного виробництва", зазначена у найменуванні посади майстра, підтверджує безпосередню зайнятість позивача у шкідливих умовах основного технологічного циклу фабрики.
У спірний період з 24.06.2016 по 31.05.2024 позивач продовжувала працювати на посадах оператора пульта керування та майстра основного виробництва. Вказані професії зберегли свій пільговий статус і у чинній на той час Постанові КМУ від 24.06.2016 № 461 (Розділ ІI "Підготовка руд, збагачення, окускування"), де до Списку №2 віднесено як робітників, зайнятих на технологічних процесах збагачення, так і майстрів, безпосередньо зайнятих на таких дільницях (цехах) підприємства в умовах діючого виробництва.
Характер виконуваних робіт на займаних позивачем посадах також підтверджується довідками ТОВ "ДТЕК Павлоградська ЦЗФ" від 13.10.2025 №28, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" від 10.10.2025 №14/6-2337/2025 та №14/6-2336/2025, філії ЦЗФ "Павлоградська" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" від 13.10.2025 №117.
Суд наголошує, що згідно з пунктом 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про прийом, переведення та звільнення із зазначенням посад, що відповідають Списку № 2, ці відомості є першочерговими та достатніми для підтвердження пільгового стажу.
Водночас суд враховує положення пункту 20 Порядку № 637, згідно з яким уточнюючі довідки підприємств приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пільгові умови. У цій справі надані позивачем уточнюючі довідки не замінюють, а додатково підтверджують та деталізують характер виконуваної роботи, що в сукупності з трудовою книжкою повністю доводить право позивача на пільгове пенсійне забезпечення.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач у спірний період з 28.04.1994 по 31.05.2024 працювала на посадах та роботах, які віднесені до Списку №2. Враховуючи безперервний характер трудової діяльності позивача безпосередньо в умовах вуглезбагачувальної фабрики, суд вважає такі періоди роботи належним чином підтвердженими для зарахування до пільгового стажу.
Разом з тим, суд враховує, що згідно з Формою РС-право від 08.01.2026, відповідачем було частково зараховано до пільгового стажу позивача періоди її роботи з 28.04.1994 по 30.06.1999, з 13.03.2000 по 23.04.2000, з 08.02.2005 по 31.01.2006, з 01.02.2006 по 27.06.2006 та з 01.07.2023 по 31.05.2024.
Оскільки характер виконуваної роботи та посади позивача у незараховані періоди були ідентичними тим, що вже визнані пенсійним органом як пільгові, суд вважає таку вибірковість відповідача безпідставною. За таких обставин, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 наступні періоди трудової діяльності: з 01.07.1999 по 12.03.2000, з 24.04.2000 по 07.02.2005 та з 28.06.2006 по 30.06.2023, які підтверджені записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та уточнюючими довідками підприємств. Враховуючи, що вказані проміжки часу знаходяться в межах загального заявленого строку з 28.04.1994 по 30.06.2023, вони підлягають включенню до пільгового стажу за Списком №2 у повному обсязі.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак, враховуючи неправомірне рішення відповідача щодо відмови у призначенні пільгової пенсії, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 07.01.2026 № 046350021543 підлягає скасуванню.
Прийнявши неправомірне рішення щодо відмови у призначенні пільгової пенсії, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 07.01.2026 №046350021543 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; 
та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994 та до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.07.1999 по 12.03.2000, з 24.04.2000 по 07.02.2005 та з 28.06.2006 по 30.06.2023, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.01.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та беручи до уваги висновки рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими в частині, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією № 1480-9573-3467-4541 від 27.01.2026.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246, 250, 251,257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, м.Харків, пл. Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й пов., код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 07.01.2026 №046350021543 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 22.12.1993 по 18.04.1994 та до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.07.1999 по 12.03.2000, з 24.04.2000 по 07.02.2005 та з 28.06.2006 по 30.06.2023, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.01.2026 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та беручи до уваги висновки рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, м.Харків, пл. Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й пов., код ЄДРПОУ 14099344) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець