Справа № 346/3521/25 
Провадження № 22-ц/4808/451/26 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Махно Н.В., у м. Коломия, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:

10 липня 2025 року представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог представник позивача Тараненко А.І. зазначив, що 14.08.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 447976929 на суму 10 500,00 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, зареєструвався на даному сайті, створивши Особистий кабінет Позичальника, подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: -10 500,00 грн. 14.08.2019 на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку він вказав у Заявці при укладенні кредитного договору. Зазначив, що загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить – 38 383,82 грн, яка складається з 10 499,05 грн - заборгованості по кредиту; 18 571,56 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; - 9 313,21 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 
Вказував, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладались додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Вказував, що первісний кредитор та ТОВ "Таліон Плюс" на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 58 від 24.12.2019 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
05.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" на виконання факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ " ФК "Онлайн Фінанс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
04.06.2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 року за Договором факторингу 3 від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38 383,82 грн. 
Представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019 року у розмірі 29 070,61 та судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за Кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019 року у розмірі 29 070 грн 61 коп та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К., не погоджуючись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу.Вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2025 року прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Позивач зазначив, що первісне відступлення прав вимоги за кредитним договором № 447976929 від 14 серпня 2019 року, відбулось від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі зазначеного вище договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, підтвердженням чого є витяг з реєстру прав вимоги № 58 від 24 грудня 2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого було відступлено право вимоги за кредитним договором № 447976929 від 14 серпня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року. Надалі право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року було відступлено на користь ТОВ «ФК «Юніт Капітал». Відповідно до реєстру боржників договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 38 383,82 грн. 
Представник апелянта вказує, що договір факторингу № 28/1118-01, за яким згідно доводів позовної заяви відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором № 447976929 від 14 серпня 2019 року, було укладено між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, тобто за 1 рік до укладення кредитного договору від 14 серпня 2019 року з відповідачем. Вказане свідчить про те, що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за взагалі неіснуючим на той час кредитним договором № 447976929 від 14 серпня 2019 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором № 447976929 від 14 серпня 2019 року ТОВ «Юніт Капітал».
У даній справі позивач зазначав, що право вимоги до відповідача переходило тричі, проте представник апелянта стверджує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 за договором № 447976929 від 14 серпня 2019 року взагалі ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.
До того ж на час укладення первісного договору факторингу сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.
Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено «Фінансування та порядок розрахунків». Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди. Згідно з п. 3.1.2 фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. А пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу № 05/0820- 01 від 05 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора – ТОВ «Юніт Капітал».
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором.
Сторона відповідача також зазначає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору, оскільки розмір заборгованості за відсотками нарахований за межами строку дії кредитного договору.
Як вбачається із умов кредитного договору № 447976929 від 14.08.2019, товариство зобов`язується надати позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 10 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього Договору. (п. 1.1 Договору). Відповідно п. 1.3. Договору, кредит надається строком на 30 (тридцять) днів. Таким чином, ОСОБА_1 акцептував, зокрема істотну умову договору – це строк кредиту 30 днів.
Первісний кредитор та відповідач уклали Додаткову угоду від 14.09.2019 до договору № 447976929 від 14.08.2019 згідно з умовами якої дійшли згоди про продовження строк, на який був наданий кредит на тридцять днів. На дату укладання цієї Додаткової угоди позичальник мав сплатити фактично нараховані проценти за користування кредитом та пеню, у випадку її наявності. Починаючи з 13.09.2019, позичальник має сплачувати за користування Кредитом 1,41 процентів у день від суми кредиту згідно з Додатковою угодою. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором за договором № 447976929 від 14.08.2019, відповідачем на виконання умов кредитного договору та додаткової угоди сплачено 14.09.2019 в рахунок погашення заборгованості 2 354,00 грн., з яких кредитор зарахував 2 353,05 грн в рахунок оплати відсотків та 0,95 грн. в рахунок оплати тіла кредиту. Отже, станом на дату укладання Додаткової угоду від 14.09.2019 до договору № 447976929 від 14.08.2019 заборгованість відповідача складала 10 499,05 грн – тіло кредиту. Отже, відповідач у відповідності до умов додаткової угоди від 14.09.2019 до договору № 447976929 від 14.08.2019 зобов`язаний був сплатити проценти за користування кредитом з 13.09.2019 до 13.10.2019, які нараховуються за ставкою 1,41 % від суми кредиту на добу (148,04 грн), а всього 4 441,2 грн. (10 499,05 грн. х 1,41 % х 30 днів). Матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту, після закінчення 30 денного строку дії додаткової угоди від 14.09.2019 до договору № 447976929 від 14.08.2019.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 дня кредитування, що визначено додатковою угодою від 14.09.2019 до договору № 447976929 від 14.08.2019, позивач посилався на факт пролонгації договору, яка на його думку відбулася. При цьому позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, у даному випадку після спливу 30-денного строку кредитування, свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом визначеного в Додатковій угоді, зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Отже, відповідач не виявляв бажання змінити строк надання Кредиту після закінчення строку дії Додаткової угоди (п. 2.2.1.3 договору).
За таких обставин, неповернення позичальником кредитних коштів у визначений п.п. 1.2, 1.3 договору № 447976929 від 14.08.2019 строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених п. 2.2.1.3 договору, є неправомірною поведінкою, а саме неповерненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 30-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому додатковою угодою.
У зв`язку з наведеним сторона відповідача приходить до висновку, що сторони в додатковій угоді від 14.09.2019 до договору № 447976929 від 14.08.2019 погодили строк правомірного користування кредитними коштами до 13 жовтня 2019 року (30 днів). У справі, що переглядається, позивач не заявляв до стягнення з відповідача неустойку в порядку, установленому частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідок прострочення ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти.
Таким чином, з огляду на умови договору № 447976929 від 14.08.2019 відсутні підстави для нарахування процентів з 14.10.2019, тобто за межами строку кредитування, а їх нарахування позивачем є неправомірним, а тому безпідставно нараховано по 31.08.2023 заборгованість по процентам в розмірі 18 571,56 грн. Отже, у відповідача існує заборгованість за кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019 перед первісним кредитором у розмірі 14 940,25 грн (10 499,05 грн тіло кредиту + 4 441,20 грн відсотки за користування кредитом).
Просить скасувати оскаржене рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Представник відповідача ТОВ "Юніт Капітал" подала відзив на апеляційну скаргу.
Стверджує, що 28.11.2018 року первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до п. 8.2. Договору факторингу 1, строк його дії закінчується 28.11.2019. Надалі сторони уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до Договору факторингу 1, згідно з якими його строк дії продовжений до 31.12.2024. Таким чином, Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.
24.12.2019 року первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 58 до Договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 32 115,45 грн. Даний факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання. Таким чином, перехід права вимоги був спрямований на фактично існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність предмета передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги. Отже, факт підписання Реєстру прав вимог після укладення Кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах у межах чинного договірного регулювання.
31.08.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, Реєстр прав вимог № 11, строк дії яког був продовжений додатковими угодами до 30.12.2024 року включно. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на виконання Договору факторингу 2, підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу 2, за яким відступлено право грошової вимоги до відповідача.
04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Сторони на виконання Договору факторингу 3 підписали Реєстр прав вимоги, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги.
Тобто, договір факторингу, як правочин на підставі якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, є змішаним договором, до відповідних частин якого підлягають застосуванню положення цивільного законодавства про кредит (позику) та купівлю-продаж (або заставу). У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Тобто з огляду на необхідність застосування до договору факторингу в тому числі положень ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору факторингу можуть бути в тому числі права вимоги, які не існують на момент укладення самого договору, але які виникнуть або будуть набуті клієнтом у майбутньому.
Представник позивача стверджує, що у договорах факторингу усі зазначені істотні умови дотримані. Зокрема умови, передбачені пунктами 1–5, 7–11 ст. 6 Закону, закріплені безпосередньо в тексті Договорів факторингу; умова щодо розміру фінансового активу, строків його внесення та порядку взаєморозрахунків (п. 6 ст. 6 Закону) деталізована у Реєстрах прав вимоги, які є невід`ємною частиною кожного Договору факторингу.
Отже, виходячи із сутності Договорів факторингу, їх предметом є не відступлення права вимоги за конкретним договором, а передання Фактору прав вимоги, перелік яких наведений у відповідних Реєстрах прав вимоги. Таким чином, сторони визначили механізм відступлення прав вимоги як щодо зобов`язань, які існували на момент укладення договору, так і щодо зобов`язань, що можуть виникати в подальшому, із закріпленням їх передачі у наступних Реєстрах прав вимоги, що цілком відповідає змісту та правовій природі договору факторингу. Таким чином, кожна із сторін Договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у Реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів.
Щодо укладення кредитного договору зазначає, що при заповненні Заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на сайті товариства в особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором та погодився з його істотними умовами.
Просить у задоволені апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2025 року залишити без змін.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 1870,00 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд установив, що 14.08.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір № 447976929 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.52-54). 
Відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інфомаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлено, що ОСОБА_1 підписав договір одноразовим ідентифікатором 39ТХ3RG2 (а.с.23). 
З письмових матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Первісний кредитор та ТОВ "Таліон Плюс" на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 58 від 24.12.2019 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
05.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01. Сторони на виконання договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року, за яким від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
04.06.2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 року за Договором факторингу 3 від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Також встановлено й те, що згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019 заборгованість станом на 25.06.2025 року не погашена та становить 38 383,82 грн, що складається з: - 10 499,05 - прострочене тіло; - 18 571,56 грн - прострочені відсотки; - штрафні санкції - 9 313,31 грн.

Суд першої інстанції беручи до уваги, що між сторонами у справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримані, але в порядку та на умовах договору не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує таке.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як убачається з матеріалів справи, 14.08.2019 року року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 447976929 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора 39ТХ3RG2. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору.
Відповідно до п. 1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.
На підтвердження укладення договору позивач надав довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій зазначено, що договір №447976929 від 14.08.2019 року підписаний відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора MNV583GU, направленого 14.08.2019 року о 23:12:59 год., на фінансовий номер телефону вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 14.08.2019 року - 0688618388, сума кредиту - 10 500 грн, строк кредитування - 30 днів, процентна ставка: 1,70 % в день.
Відразу після вчинених дій товариством було перераховано грошові кошти у розмірі 10 5000 грн на банківську карту 4149-62XX-XXXX-2793, що належить відповідачу, що підтверджує той факт, що ОСОБА_2 прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 Верховний Суд зауважив, що: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що 28.11.2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 127-133).
У подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися додаткові угоди, водночас згідно витягу з реєстру прав вимоги № підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 58 від 04.12.2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32 115,86 грн (а.с. 124-126).
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. договору) (а.с. 111-116).
Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29 070,61 грн (а.с. 108-110).
04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимог до відповідача за кредитним договором (а.с. 96-102).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 20.08.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38 383,82 грн (а.с. 93-95).
Отже, майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Колегією суддів встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредиту від 14.08.2019 року № 447976929 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Юніт Капітал».
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також факт відступлення права вимоги.
Вирішуючи справу по суті позовних вимог, колегія суддів ураховує, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором та ним не заперечується, тобто, погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту у повному розмірі.
Матеріали справи містять докази щодо підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 500,00 грн (а.с. 233-234).
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019 року, заборгованість відповідача становить 63 398,93 грн, що складається з: 16 789,80 грн - сума заборгованості за тілом; 38 383,82 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 74). З розрахунків заборгованості, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», убачається, що проценти у розмірі 18 571,56 грн розраховані за період з 14.08.2019 року по 01.01.2020 року (а.с.75-79).
Подаючи позовну заяву, ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача 29 070,61 грн.
Пунктом 1.3 Договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів.(т.1 а.с.52)
Також вбачається, що 14.09.2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору № 447976929 від 14.08.2019 року, в якій первісний кредитор та відповідач дійшли згоди про продовження строку, на який був наданий кредит, строком на 30 днів. Тобто строк, на який надавався кредит, було продовжено до 14.10.2019 року. При цьому відповідач сплатив фактично нараховані проценти за користування кредитом за період з 14.08.2019 року по 14.09.2019 року у сумі 2 354,00 грн, з яких 0,95 грн було зараховано на погашення тіла кредиту, а 2 353,05 зараховано на сплату відсотків.
Також п.3 цієї Додаткової угоди встановлено, що починаючи з 13.09.2019 року, Позичальник сплачує за користування кредитом 1,41 процентів у день від суми кредиту (т.1 а.с.56).
Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачем станом на 14.10.2019 року було сплачено проценти за користування кредитними коштами за 30 днів з моменту продовження строку Додатковою угодою.
При цьому апеляційний суд враховує що відповідно до п.5 Додаткової угоди всі інші умови Договору цією Додатковою угодою не були змінені та залишилися чинними.
У п. 4.2 сторони Договору погодили, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.1.4 – 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 (одна ціла сім десятих) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 Договору.
Згідно з п. 4.3. сторони дійшли згоди, що проценти, нараховані згідно п. 4.2 Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
Відтак, за період з 14.09.2019 року до 14.10.2019 року розмір процентів за користування кредитними коштами складає 4 441,20 грн з розрахунку: 10 499,05,00 грн * 1,41 % * 30 днів.
З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець після закінчення 30-денного періоду з урахуванням продовження строку Додатковою угодою, що фактично є закінченням строку кредитування, згідно з умовами договору, нараховував відповідачу відсотки за користування кредитними коштами, враховуючи процентну ставку 1,70 % за кожен день користування до 01.01.2020 року.(т.1 а.с. 75)
При цьому, відповідно до умов кредитного договору, а саме п.4.3., вказані нарахування є процентами за користування грошовими коштами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
Тобто кредитодавець фактично ототожнив відсотки за користування кредитними коштами з відсотками, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
З наведеного виходить, що правомірними є нараховані відсотки за користування кредитом з 14.09.2019 року до 14.10.2019 року у сумі 4 441,20 грн, а нараховані відсотки поза межами строку кредитування стягненню не підлягають.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 10 499,05 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, що становлять 4 441,20 грн. що у загальному розмірі становить 14 940,25 грн 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини у справі, висновки суду не в повній мірі відповідають наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, та як наслідок дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цілому.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.
Щодо судових витрат колегія суддів зазначає таке.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зробила висновок про те, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини друга статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем подано докази щодо понесених ним витрат у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції разом із позовною заявою, тобто із дотриманням частини 8 статті 141 ЦПК України.
На підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого адвоката Тараненка А.І. та ТОВ «Юніт капітал», протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року (Додаток №1), додаткова угода №25770559632 до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Тараненка А.І. №4956, довіреність від 05.06.2025 року про уповноваження адвоката Тараненка А.І. бути представником ТОВ «Юніт капітал», акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року.В акті прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року, зазначено перелік наданих правових та юридичних послуг: складення позовної заяви 5000 грн, вивчення матеріалів справи 1000 грн, надання усної консультації стосовно підготовка адвокатського запиту 500 грн, підготовка та подача клопотання щодо інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн (т.1 а.с. 57-73).
Позивач у позовній заяв просив стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.
Апеляційним судом позовні вимоги ТОВ "Юніт Капітал" задоволено на 51,4%. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 598, 00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. 
Також представник відповідача адвокат Калінін С.К. у відзиві на позовну заяву просив стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6 500,00 грн. До відзиву додав необхідні докази: ордер про надання правничої допомоги, Договір про надання правничої допомоги №б/н/25 від 22.08.2025 року, Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №б/н/25 від 22.08.2025 року, в якому сторони домовились про гонорар Бюро, умови та порядок розрахунків, рекомендовані мінімальні ставки адвокатського гонорару, Акт виконаних робіт. В Акті зазначено перелік наданих послуг: усна консультація по справі 346/352/25, вивчення та аналіз позовної заяви, складання, оформлення, подання відзиву на позовну заяву – 6 500,00 грн/13 год (т.1 а.с. 217-223)
Враховуючи часткове задоволення позову, на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 3 159,00 грн.
Щодо понесених апелянтом витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Представник відповідача, подаючи апеляційну скаргу також просив стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції. На підтвердження таких витрат до апеляційної скарги додано, ордер про надання правничої допомоги, Договір про надання правничої допомоги №б/н/26 від 20.01.2026 року, Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №б/н/26 від 20.01.2026 року, в якому сторони домовились про гонорар Бюро, умови та порядок розрахунків, рекомендовані мінімальні ставки адвокатського гонорару, Акт виконаних робіт. В Акті встановлено, що ОСОБА_1 надані такі адвокатські послуги, як складання, оформлення, подання до Івано-Франківського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2025 року, вартістю 4000,00 грн/8 год (т.2 а.с. 13, 16-22).
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, на користь відповідача підлягають стягненню 1944,00 грн витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги у розмірі 14 940,25 грн, що становить 51,40 % , то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 242,12 грн у відшкодування судового збору за подання позову, а з позивача на користь відповідача 1766, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Отже, з урахування наведеного вище, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню судові витрати у загальному розмірі 4 840,12 грн (1242,12 грн судовий збір та 3598,00 грн витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції), а позивача на користь відповідача – 6 869,00 грн (1 766, 00 грн судовий збір, 3159,00 грн та 194,00 грн витрати на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій).
З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України з ТОВ «Юніт Капітал» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 2028,88 грн судових витрат.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Калініна Сергія Костянтиновича задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Юніт Капітал "(ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за Кредитним договором № 447976929 від 14.08.2019 року у розмірі 14 940,25 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Юніт Капітал "(ЄДРПОУ 43541163) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2028,88 грн судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.

Судді        Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
В.М.Луганська