Справа № 522/3917/26-Е
Провадження №2-а/522/228/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді – Абухіна Р.Д.,
за участі секретаря судового засідання – Гудзюк Ю.Б.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 16 березня 2026 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанов №ОДП3056731 від 11.03.2026 та №ОДП3056731 від 14.03.2026 у справах про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не погоджується з постановами про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Зазначає, що мешкає у будинку 3Г по вулиці Генуезька у м. Одеса і виїзд з прилеглої території цього будинку розташований зовсім у іншому місті. Навколо будівлі та прилеглої облагородженої дворової території знаходиться купа різних необлагороджених майданчиків, які закриті парканами та чекають вже більш ніж 3-4 роки свого часу для приведення у порядок. Зазначає, що саме на узбіччя (або тротуар) рядом з парканом такого майданчику (який розташовано впритул до огорожі будинка 3Г) вона з дозволу компанії, що обслуговує її будинок та прилеглу територію, поставила на стоянку свій автомобіль. З фото, що додає до позову, а також з фото, зроблених інспекторами, видно, що машина стоїть поза дорогою (поза краєм проїзної частини) в закутку на будівельному мусорі та більш ніж 3 метра від тротуару для пересування піших громадян. У зв`язку з чим вважає, що, взагалі в її діях немає порушення правил зупинки/стоянки якщо місце, на якому стоїть її автомобіль є узбіччям.
Також, просила врахувати, що друга постанова (від 14.03.2026 року) порушує законодавство України, оскільки в Україні діє принцип: за одне конкретне адміністративне правопорушення можна накласти лише одне стягнення, що підтверджує стаття 61 Конституції
України. Вважає, що не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності 
вдруге за той самий факт – безперервну стоянку її автомобіля, оскільки авто не з`їжджало з місця.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2026 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
До суду 27.03.2026 надійшов відзив від представника Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради – Хорунжи В.Г., згідно якого просить відмовити у задоволення позову.
На обґрунтування відзиву зазначено, що транспортний засіб позивача був розташований безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 3Г. Вказане розташування створювало перешкоди для в`їзду та виїзду транспортних засобів, що обслуговують територію комплексу, а також інших учасників дорожнього руху. Крім того, перед транспортним засобом позивача знаходяться паркан та ворота, які огороджують будівельний майданчик, що додатково підтверджує факт розміщення автомобіля саме в зоні виїзду з прилеглої території. Вважають посилання позивача на наявність дозволу від обслуговуючої компанії є безпідставним, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такого дозволу до суду не надано. Навіть у разі існування такого дозволу, він не звільняє від обов`язку дотримання вимог Правил дорожнього руху України.
Також у відзиві зазначено, що винесення кількох постанов обумовлене не повторним притягненням за один і той самий факт, а виявленням окремих правопорушень у різний час, що не суперечить вимогам законодавства України. Посилання позивача на принцип, закріплений у статті 61 Конституції України (non bis in idem), є помилковим, оскільки в даному випадку відсутній факт подвійного притягнення до відповідальності за одне і те саме правопорушення.
У зв`язку з чим, вважають, що твердження позивача про незаконність винесення постанов є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
30 березня 2026 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що виїзд з парковки та двору будівлі 3»Г» по вилиці Генуезька знаходяться більш ніж 20 метрів від міста стоянки її автомобіля. Представником відповідача не надано суду доказів, що це є саме діючий виїзд з прилеглої території, а не технологічне місце прибудови оборудовано парканом, куди не заїжджає транспорт.
У судове засідання позивач не з`явилась, 27 березня 2026 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив у його задоволенні відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 11 березня 2026 року о 13:44 год інспектором з паркування Сігаєвим Павлом Олександровичем складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП №5302843, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.122, п.15.9и ПДР та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. За вказаною постановою Трутельницька К.Е. (у постанові вказано Трутельницька НОМЕР_1 ) водій транспортного засобу Mercedes-Benz S 500, номерний знак НОМЕР_2 , 11.03.2026 о 13:43 год в м.Одесі, на вул. Генуезька, 3Г здійснив зупинку, стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території.
14 березня 2026 року о 14:23 год інспектором з паркування Стороженко Сергієм Олександровичем складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП №3056731, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.122, п.15.9и ПДР та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. За вказаною постановою ОСОБА_1 (у постанові вказано Трутельницька НОМЕР_1 ) водій транспортного засобу Mercedes-Benz S 500, номерний знак НОМЕР_2 , 14.03.2026 о 14:22 год в м.Одесі, на вул. Генуезька, 3Г здійснив зупинку, стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території.
Відповідно до п.15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Згідно із п.15.2 ПДР, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
Пунктом 15.9 «и» ПДР України визначено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Відповідно до п.1.10 ПДР, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.
Так, належним доказом порушення п.15.9.и ПДР, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій.
З фотографій доданих до матеріалів справи вбачається, що дійсно автомобіль Mercedes-Benz S 500, номерний знак НОМЕР_2 , був припаркований безпосередньо перед парканом та воротами, що підтверджує факт розміщення автомобіля саме в зоні виїзду з прилеглої території.
Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд зазначає, що відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил зупинки (стоянки) транспортного засобу, що зафіксовано у режимі фотозйомки, надано фотокопії зображення транспортного засобу, отриманих з різних ракурсів.
Дослідивши вказані докази, суд погоджується з доводами відповідача про те, що надані докази (матеріали фотофіксації) підтверджують порушення водієм транспортного засобу вимог п. «и» п.15.9, ПДР України, оскільки ці фотоматеріали надають можливість ідентифікувати транспортний засіб, встановити місце розташування транспортного засобу по відношенню до прилеглої території, а також те, що зупинку транспортного засобу здійснено на відстані менше 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території.
Вказаний факт є очевидним та не викликає сумнівів, у зв`язку із чим доводи позивача про те, що доводи відповідача не підтверджують порушення позивачем вимог пункту «и» п.15.9 ПДР України, у зв`язку із відсутністю доказів, що встановлені ворота не є в`їздом чи виїздом з прилеглої території не заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а використовується виключно для в`їзду до дворів, стоянок, автозаправних станцій, будівельних майданчиків тощо або виїзду з них.
Згідно з вимогами Правил дорожнього руху, в`їзд та виїзд на прилеглу територію повинні бути вільними. Забороняється зупинка транспортних засобів у місцях в`їзду/виїзду на/з прилеглої території, оскільки це створює перешкоди для руху інших транспортних засобів та може становити загрозу безпеці дорожнього руху.
Як вбачається з фотоматеріалів, зроблених інспектором з паркування, транспортний засіб позивача був розташований безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 3Г. Перед транспортним засобом позивача знаходяться паркан та ворота, що підтверджує факт розміщення автомобіля саме в зоні виїзду з прилеглої території.
Посилання позивача на наявність дозволу від обслуговуючої компанії є недоведеним, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такого дозволу до суду не надано. Крім того, існування такого дозволу, не звільняє від обов`язку дотримання вимог Правил дорожнього руху України.
Доводи позивача щодо подвійного притягнення до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення, шляхом винесення двох постанов є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.
Вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення окремих правопорушень, зафіксованих у різні дати. Кожен випадок фіксації порушення правил зупинки та стоянки транспортного засобу є самостійним правопорушенням.
Таким чином, суд приходить до висновку, що винесення кількох постанов обумовлене виявленням окремих правопорушень у різний час.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено, що ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд вбачає відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 9, ч. 3 ст. 210, 235, 247, 251, 252, 254, 256, 280, 283, 286 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72, 77, 79, 118, 122, 123, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 03 квітня 2026 року.

Суддя:          Р.Д. Абухін

31.03.26