Яготинський районний суд Київської області

Справа № 382/696/26
Провадження № 2-а/382/8/26

РІШЕННЯ
Іменем України

22 квітня 2026 року Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кисіль О.А.
за участю секретаря Голованова В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в м. Яготин за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання постанови протиправною та її скасування, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:
- скасувати постанову № 15 від 10.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 1979 р.н., код НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
- закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 1979р.н., код НОМЕР_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що 20.03.2026, від працівника Укрпошти отримав супровідного листа від 18.03.2026 № 2/639 другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо направлення но мою адресу (в строк передбачений ст. 285 КУпАП, а саме: 3 дні з моменту проголошення, а це 10.03.2026) постанову № 15 від 10.03.2026.
Ознайомившись зі змістом постанови № 15 від 10.03.2026 та її суттю, зрозумів, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , які 07.03.2026 позивача доставили до їх приміщення для складання адміністративного протоколу, обманули, а постанову винесли з надуманих фактів, а саме: ОСОБА_1 з 11.08.2025 по 07.03.2026 перебував у фіктивному розшуку, нібито за порушення військового обліку, або законодавства про оборону, мобілізаційну підтримку та мобілізацію, не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (№ та дата повістки не відома, коли з`явитися та за яким нормативним актом не відомо).
Заяву ОСОБА_1 подав 07.03.2026, а не 07.01.2026, як зазначено в постанові коли йому запропонували добровільно самостійно проїхати з невстановленими особами до РТЦК, що він не оспорює допущене ним порушення, не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 в липні 2025 за що його подали в серпні в розшук, (як пояснили працівники РТЦК для його зняття так як закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності) та згоден на притягнення її до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Порушення написали фіктивне на швидку руку, що придумали, а саме: що під час військового стану, ОСОБА_1 не мав військовий квиток та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 . А далі за текстом, що ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду (вже не військового стану), перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 не мав при собі військового квитка та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 . Військовий квиток був в мене з усіма документами в авто, але до нього не відпустили. Написання заяви та протоколу проводились під відео фіксацію зазначено в постанові. Як і винну особу, що вчинила адміністративне правопорушення ОСОБА_2 .
Виходячи з наведеного вище вбачається, що постанова № 15 від 10.03.2026 винесена з порушенням вимог КУпАП та Наказу МО України № 3 від 01.01.2024, а саме: відсутня інформація щодо заяви, коли написана, як подана та саме зміст заяви; незазначені всі обставини правопорушення, встановлені під час розгляду справи, де вимагався для огляду військовий квиток, який саме в паперовому вигляді чи в електронному, під час опрацювання на вулиці або під час візиту військовозобов`язаного до РТЦК, в січні чи березні, яка саме посадова особа вимагала військовий квиток та д якою метою, не мав взагалі чи при собі в кишені або в авто тощо; незазначені докази по справі; особа яка склала постанову зазначає, що я перебуваючи на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації змінив місце проживання без дозволу посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодних доказів того не має; особа яка склала постанову зазначає, що я перебуваючи десь не мав при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а що “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” це не є військово- обліковий документ в електронній формі; особа яка склала постанову зазначає, що ОСОБА_2 здійснив порушення, а ОСОБА_1 відповідає, копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено, а не через 8 днів.
Згідно зі ст. 289 КУпАП, строк оскарження становить 10 днів з дня отримання/вручення. Прошу поновити строк, оскільки він пропущений з поважних причин так як отримав постанову 21.03.2026.
Ухвалою від 27.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.
Від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_5 заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 вважають, що твердження позивача, викладені в позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено, що 07.03.2026 року о 08: 52 до ІНФОРМАЦІЯ_2 був доставлений працівниками Національної поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , так як порушник правил військового обліку з митою складання протоколу про адміністративне правопорушення.
За результатами вивчення матеріалів адміністративної справи встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду, перебуваючи 07.03.2026 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи, про що свідчить написана власноруч ним заява.
Встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України, та відповідно до п. 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 р. №560, громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. 
Позивач, особисто 07.03.2026 року подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 в письмовій формі заяву вх. Ч-336/2 про визнання ним вчиненого правопорушення, яке полягає що під час проведення мобілізації не мав при собі військово-облікового документа, та на виконання статті 279-9 КУпАП не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
За результатами перевірки фактичних даних, викладених у заяві Позивача, та з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 КУпАП, 17 листопада 2025 року Відповідачем винесено постанову № 279-9-107 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
Вина Позивача у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується: його особистою письмовою заявою, поданою у порядку статті 279-9 КУпАП, у якій він визнав факт правопорушення та надав згоду на розгляд справи за його відсутності; відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг»).
Таким чином, Позивач, порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 р. № 560.
Відповідно до п. 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 р. №560, громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Позивачу призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн), що відповідає мінімальному розміру санкції, встановленому ч. 3 ст. 210-1 КУпАП для правопорушень, вчинених в особливий період.
Таким чином, в постанові № 15 від 10.03.2026 року про притягнення ОСОБА_1 , зазначалось прізвище ОСОБА_2 , є технічною опискою.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, надавши оцінку аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.
Із матеріалів справи встановлено, що 10.03.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 полковником ОСОБА_3 винесено постанову №15 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно котрої вбачається, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 07.01.2026 року надійшла заява від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 подана ним у порядку ст. 279-9 КУпАП (подано особисто вх. № Ч-336/2). Згідно змісту заяви ОСОБА_1 визнає, що вчинив правопорушення, що під час військового обліку не мав військового квитка та не пред`явив його на вимогу уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дає згоду розгляд даного адміністративного правопорушення у його відсутність.
Із наданих стороною відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 доказів встановлено наступне.
На підставі чого було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
У статті 235 КУпАП зазначено, що військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про неявку на виклик у військовий комісаріат (статті 210, 210-1, 211-211-6).
Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
За визначенням, наведеним в абзаці 5 частини 1 статті 1 Закону №3543-XII особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Про часткову мобілізацію.
24 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року Про введення воєнного стану в Україні, відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено покарання порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 вказаної статті встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період накладенням штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України-за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляд
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП закріплено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У розумінні ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхні представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз положень статей КУпАП дає підстави для висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
В свою чергу, відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.
Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив.
Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.
Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.
Крім діяння, ознаками об`єктивної сторони правопорушення є місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя здійснення діяння.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.
Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
При цьому, статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Отже, для притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у разі неявки за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, орган (посадова особа) має встановити чи було належним чином повідомлено особу про такий обов`язок шляхом вручення повістки.
Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Відповідно до пункту 41 Порядку № 560 Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).
Матеріали справи, не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників ІНФОРМАЦІЯ_8 було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками ТЦК (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Щодо вимоги про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 з винесення оскаржуваної постанови, суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню також у зв`язку із тим, що повноваження суду при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності зводяться до права на залишення без змін, скасування рішення або зміну заходу стягнення (ст. 286 КАС України).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За вищевказаних обставин, аргументи позивача про необґрунтованість та безпідставність ухваленої оспорюваної постанови не знайшли свого підтвердження, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 71, 139, 242, 244-246, 257, 262, 286 КАС України, ст.ст. 210-1, 251, 280, 245 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:
В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання постанови протиправною та її скасування, відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О. А.