Справа №760/8030/24
2/760/8139/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року     Солом`янський районний суд м. Києва
у складі:
головуючого-судді - Букіної О.М.,
при секретарі - Черчукан В.О., Есер М.Р. 
за участю позивача - ОСОБА_1 , 
представників позивача -Єнокян К.Л., ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа- Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В:

04.04.2023 до Солом`янського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської міської ради, третя особа: Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна про визнання права власності на спадкове майно, у якому позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно - 1/2 (одну другу) частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач є сином ОСОБА_3 та спадкоємцем за заповітом. 
18.05.2023 він звернувся до державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевської О.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, постановою нотаріуса від 27.02.2024 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. 
У зв`язку вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити.
04.04.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2024 прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна про визнання права власності на спадкове майно, та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
09.04.2024 до суду від представника позивача - адвоката Єнокян К.Л. надійшло клопотання про долучення документів.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.05.2024 задоволено клопотання позивача та витребувано з П`ятої київської державної нотаріальної контори (адреса: вулиця Машинобудівна, 8, Київ, 03058) належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 282/2023, яка була заведена 18.05.2023 після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та належним чином завірений витяг зі Спадкового реєстру.
12.08.2024 до суду з П`ятої київської державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи № 282/2023, відкритої після померлої ОСОБА_3 .
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2025 клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Єнокян К.Л. про витребування доказів задоволено та витребувано у Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса місцезнаходження: 03067, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, буд. 1/28) належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
23.06.2025 до суду з Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві надійшла належним чином завірена копія актового запису про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11.11.2026 було залучено  до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Надав до суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Представник позивача, адвокат ОСОБА_6, у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, своєчасно прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_3 . Водночас оформити спадкові права в позасудовому порядку він не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також вона зазначила, що і нотаріус, і представник позивача вживали заходів для отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Солом`янського району м. Києва № 28260 від 08.11.2002. Однак, у силу вимог закону такий дублікат може бути виданий лише співвласнику нерухомого майна, тоді як ОСОБА_4 помер. Отже, позивач позбавлений можливості самостійно оформити свої спадкові права.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Представник третьої особи- П`ятої київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Письмових пояснень по суті спору до суду надано не було.
Третя особа- ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, пояснень по суті спору не подавала.
Вислухавши думку позивача та його представника, суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 17.05.2023 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), актовий запис №346.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищевказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Солом`янського району м. Києва №28260 від 08.11.2002, дата проведення реєстрації в БТІ - 20.11.2002 за реєстровим №6702, що підтверджується довідками Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вих. № КВ-2023 №15204 від 12.06.2023 та №062/14-2086 від 26.02.2024.
Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 06.06.1957 Леніноканським відділом РАЦС, Вірменія. 
ОСОБА_3 за життя склала заповіт від 16.09.2003, посвідчений державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Чіріч О.А. 16.09.2003 та зареєстрованим в реєстрі за №1458, відповідно до якого належну їй на праві власності частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вона заповіла своєму сину- ОСОБА_4 .
08.08.2013 ОСОБА_3 склала новий заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Кононовою К.В. 08.08.2013 та зареєстрованим в реєстрі за №4-354, відповідно до якого належну їй на праві власності частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи речі домашнього вжитку, вона заповіла своєму сину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто позивачу у справі.
Таким чином, у силу закону, новий заповіт від 08.08.2013 на користь ОСОБА_1 скасовує попередній, який був складений раніше 16.09.2003 на користь ОСОБА_4 .
З огляду на викладене вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після ОСОБА_3 . 
При цьому, в силу закону ОСОБА_4 має право на спадкування після смерті своєї матері лише, як спадкоємець з правом обов`язкової частки.
Проте, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 не відноситься до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Судом також встановлено, що ОСОБА_4 було встановлено першу групу інвалідності з 12.06.2023 за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААГ №254272 від 16.06.2023, тобто група інвалідності була встановлена після смерті його матері ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №467 від 23.06.2023, внесеним до Державного реєстру актів цивільного стану Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві. 
18.03.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 у встановлений законом строк.
27.02.2024 державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевською О.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №610/02-31 від 27.02.2024, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 було відмовлено через відсутність у нього документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.
З матеріалів справи вбачається, що позивач вживав заходів щодо отримання дублікату правовстановлюючого документа на квартиру, проте у зв`язку з тим, що відповідно до п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, такий документ може бути оформлений виключно за заявою другого співвласника квартири, що брав участь у приватизації, вирішити це питання у позасудовому порядку неможливо. 
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.  Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту.
Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19 (провадження № 61-6658св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 552/3281/20 (провадження № 61-5972св21).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто, на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_4 не мав статусу особи з інвалідністю та права на обов`язкову частку у спадщині. 
Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Як передбачено п.4.19 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.
За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 15 140,00 грн. гривень. Доказів понесення інших витрат сторони не надано.
З огляду на те, що з боку відповідача відсутні порушення прав позивача, а тому суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись 10-13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).
Відповідач: Київська міська рада (адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код ЄДРПОУ - 22883141)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна (адреса: 03058, м.Київ, вул. Машинобудівна, буд. 8).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).
Повний текст складено 17.03.2026.
Суддя          О.М. Букіна