ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1819/26 Справа № 205/13642/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Свистунової О.В., Петешенкової М.Ю.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року по справі за позовною заявою Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно збережених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору оренди землі, скасування запису про стягнення безпідставно збережених коштів.
Також Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, за якою просили суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та будь – яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам на нерухоме майно, вчиняти будь –які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі – продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований у АДРЕСА_2 , а саме, нежитлової будівлі (реєстраційний номер 2248218812101). 
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено та ухвалено заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та будь – яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам на нерухоме майно, вчиняти будь –які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі – продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований у АДРЕСА_2 , а саме, нежитлової будівлі (реєстраційний номер 2248218812101) 
Ухвала суду мотивована тим, що вжиття таких заходів забезпечення позову обумовить збереження такого майна, яке є предметом спору по даній цивільній справі, та унеможливить його відчуження на користь третіх осіб, а також вчинити дії щодо завдання зміни предмету спору, крім цього, такі вжиті судом заходи забезпечення позову є заходами тимчасового характеру, узгоджуються з предметом та підставами позову, не порушують права будь-яких осіб на володіння та користування спірним майном, а лише встановлюють заборону на його розпорядження на користь третіх осіб на час розгляду даної справи судом. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2  просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені Новокодацьким районним судом міста Дніпра по справі “205/13642/25 від 15 вересня 2025 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні ухвали порушено основні завдання цивільного судочинства: про справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не належно досліджено обставини справи, не надано належної правової оцінки як того вимагають норми цивільного та цивільного-процесуального законодавства України доказам сторін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що під час здійснення представницьких повноважень, за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 з 21.03.2024 на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним та Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до п. 1.3 вказаного договору майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:08:777:0405, площею 0,3094 га. 
Відповідно до інформації Дніпровської міської ради відсутні договори оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:777:0405 укладені між Дніпровською міською радою та іншими фізичними чи юридичними особами. Рішень щодо передачі у власність, користування земельних ділянок за пошуковим параметром « АДРЕСА_2 » не виявлено.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:777:0405 та за адресою: АДРЕСА_2 – відсутні 
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А-2 з підвалом загальною площею 383,0 кв.м., огорожа № 1, замощення І – за адресою: АДРЕСА_2 . 
З моменту набуття права власності на майно земельна ділянка фактичному розміщенню нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 , використовувалась без договору оренди земельної ділянки.
Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:08:777:0405 за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,3094 га. 
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 20.01.2025 № 0007, складеного Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, доступ до земельної ділянки вільний. Вона знаходиться серед житлової забудови мікрорайону Червоний Камінь, огороджена залізобетонною огорожею. Територія земельної ділянки на півдні та заході межує з дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 299 Дніпровської міської ради за адресою: Коробова, 10, зі східної, північної, західної сторін земельна ділянка обмежена внутрішньодворовими проїздами. Територія насосної станції заросла деревами і кущами, засмічена, знаходиться в занедбаному стані. Заїзд здійснюється з АДРЕСА_2 . Площа земельної ділянки в межах залізобетонної огорожі становить 0,3094 га.
Комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок (далі - Комісія) розглянуто матеріали стосовно суми коштів, збережених у себе землекористувачем ОСОБА_1 за рахунок власника земельної ділянки (кадастровий номер 1210100000:08:777:0405) по АДРЕСА_2 внаслідок користування землею без достатньої правової підстави. 
Таким чином, відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір, предметом якого є стягнення до місцевого бюджету міської ради значеної суми коштів у розмірі 767 089 грн. 09 коп., від спати яких відповідач упродовж тривалого часу безпідставно ухиляється. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, викладених у заяві позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладання заборони на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме, нежитлової будівлі (реєстраційний номер 2248218812101), суд першої інстанції не звернув уваги, що позовними вимогами є стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_2 за період з 21 березня 2024 року по 22 травня 2025 року у розмірі 767089,09 грн..
Отже, у разі задоволення позовних вимог, відповідальність за безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки по АДРЕСА_2 , за період з 21.03.2024 по 22.05.2025 року не зміниться, оскільки, нарахування розміру безпідставно збережених коштів здійснюється за минулий період, проміжок часу, який вже виник у минулому для ОСОБА_1 і не стосується сьогодення і навіть у разі зміни власника земельної ділянки, відповідальність залишиться за відповідачем.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин в межах предмету спору та заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права при здійсненні оцінки співмірності заходів забезпечення позову.
За таких обставин, враховуючи викладне, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційну скаргу представника представника  ОСОБА_1 — ОСОБА_2   – задовольнити.
Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року — скасувати.
У задоволенні заяви Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову за позовною заявою Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно збережених коштів — відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 березня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді О.В. Свистунова

М.Ю. Петешенкова