ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 р. 	Справа № 480/4535/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі №480/4535/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьева, 23, ЄДРПОУ 40108777) від 17.05.2025 за №263 о/с По особовому складу, про звільнення із служби в поліції відповідно до п.12 (у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліцію) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, на підставі Висновку службового розслідування Головного управління Національної поліції в Сумські області від 12.04.2025;
- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 18.05.2025;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь - ОСОБА_1 середній заробіток (670,62 грн) за період вимушеного прогулу з 18.05.2025 по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що накладене стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача, має бути правомірним покаранням та пропорційним вчиненню дисциплінарного проступку, зважаючи на ступінь та характер вини, тяжкості дисциплінарного проступку та характеристики поліцейського. Стверджує, що не приховував будь якої інформації (подаючи відповідні документи в тому числі Декларацію (особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) як кандидата на посаду в органи Поліції та таку ж Декларацію при призначенні на посаду в тому числі річну зазначав отриману пенсію ), хоча інвалідність фактично була "заморожена" через воєнний стан жодного запиту про інвалідність не ставилось, тобто суб`єктивна сторона вказаного порушення, на думку позивача - відсутня та як результат відсутні підстава для відповідного звільнення. Також, вважає, що службове розслідування, яке не встановлює конкретних фактів, не підтверджене належними доказами та проведене з порушенням права на захист, не може бути правовою підставою для звільнення особи з публічної служби, а наказ, прийнятий на його підставі, є протиправним та підлягає скасуванню. Посилається на порушення принципу "належного урядування": держава не може отримувати вигоду від власних помилок. У даній справі позивач був прийнятий на службу після перевірок, пройшов ВЛК, був допущений до служби, виконував службові обов`язки. Якщо перевірка була недостатньою — це ризик держави, а не особи. Держава не має права перекладати наслідки власної недбалості на особу шляхом її звільнення. Звертає увагу суд, що оскаржуваний наказ ґрунтується виключно на висновках службового розслідування, яке проведене з істотними порушеннями процедури, не містить належних доказів, базується на припущеннях та не встановлює обов`язкових елементів правопорушення. За таких обставин як саме службове розслідування, так і прийняте на його підставі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності спірного рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голови поліцейської комісії ГУНП з письмовою заявою про допущення його до участі у конкурсі на службу в поліцію на заміщення вакантної посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Тростянець) ГУНП.
За результатами проходження військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Сумській області» ОСОБА_1 визнаний придатним до служби в поліції (довідка №27/КНП від 15.02.2023).
Відповідно до витягу протоколу засідання поліцейської комісії ГУНП від 12.04.2023 № 17, за результатами загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу, ОСОБА_1 визначений переможцем конкурсу, тому звернувся з заявою до начальника ГУНП від 12.04.2023 про прийом на службу до НПУ та призначення на посаду поліцейського ЄРІ 111 ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП, як переможця конкурсу на зайняття вакантної посади.
У подальшому, наказом ГУНП від 15.04.2023 № 159 о/с ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію за конкурсом та призначений на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Тростянець) з присвоєнням спеціального звання «капрал поліції» з 18.04.2023. Підстави призначення - заява ОСОБА_1 від 12.04.2023, витяг з протоколу поліцейської комісії ГУНП від 12.04.2032 № 17.
У ході проведеного моніторингу подачі щорічних декларацій особовим складом ГУНП в Сумській області встановлено, що ОСОБА_1 в щорічній декларації за 2024 рік зазначив, що отримує пенсію. Про дані обставини начальник Управління головної інспекції ГУНП в Сумській області полковник поліції ОСОБА_2 26.03.2025 доповів начальнику ГУНП в Сумській області.
Наказом ГУНП в Сумській області від 31.03.2025 № 327 призначено службове розслідування.
12.04.2025 начальником ГУНП в Сумській області затверджено висновок службового розслідування, відповідно до якого у ході проведеного службового розслідування в діях інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 , встановлено порушення службової дисципліни, а саме: пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 5 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту НПУ, що виразилось у не вжиті заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, а саме рішення про наявність у нього інвалідності, проте притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності не можливо, так як минув встановлений частиною 1 статті 21 Дисциплінарного статуту НПУ шестимісячний строк для притягнення, з дня вчинення дисциплінарного проступку.
26.04.2025 листом Управління головної інспекції ГУНП в Сумській області за № 608/3 7/01-2025 до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області направлено висновок службового розслідування.
Згідно подання начальника ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області майора поліції Олександра Гончарова від 17.05.2025 порушено питання щодо звільнення ОСОБА_1 за пунктом 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішення про звільнення позивача за пунктом 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» по вказаному поданню було прийняте начальником ГУНП в Сумській області полковником поліції Олегом Кашперуком 17.05.2025.
Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що наказ ГУНП в Сумській області від 17.05.2025 № 263 о/с видано уповноваженою особою, з дотриманням передбаченого законом порядку, з урахуванням обставин, які встановлені під час проведення службового розслідування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин четвертої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону № 389-VIII, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан.
Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі – Закон № 389-VIII) визначено, що воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі – Закон № 1932-XII) воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.
Частиною першою статті 12 Закону № 1932-XII передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Відповідно до частини другої статті 12 Закону України від 21.06.2018 № 2469-VIII «Про національну безпеку України» (далі – Закон № 2469-VIII) до складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику. Інші державні органи та органи місцевого самоврядування здійснюють свої функції із забезпечення національної безпеки у взаємодії з органами, які входять до складу сектору безпеки і оборони.
Згідно з частиною четвертою статті 18 Закону № 2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 2 Закону № 580-VIII визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про Національну поліцію» з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс).
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно частини 1 статті 54 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, подає у визначеному порядку до поліцейської комісії такі документи: 1) письмову заяву про участь у конкурсі, у якій також зазначається про надання особою згоди на проведення спеціальної перевірки відповідно "Про запобігання корупції" і на обробку персональних даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 2) копію паспорта громадянина України; 3) копії документів про освіту; 4) особову картку визначеного зразка, автобіографію та фотографії розміром і в кількості, визначених Типовим порядком проведення конкурсу; 5) декларацію, визначену Законом України "Про запобігання корупції"; 6) відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; 7) медичну довідку про стан здоров`я, форму і порядок надання якої визначають спільно центральний орган виконавчої влади з реалізації державної політики у сфері державної служби та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 8) копію військово-облікового документа (посвідчення про приписку до призовної дільниці, військового квитка, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного) або посвідчення особи військовослужбовця.
Положеннями статті 56 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що на вакантну посаду поліцейського призначається переможець конкурсу в разі його проведення. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.
Сторонами у справі не заперечується, що у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голови поліцейської комісії ГУНП з письмовою заявою про допущення його до участі у конкурсі на службу в поліцію на заміщення вакантної посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Тростянець) ГУНП.
За результатами проходження військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Сумській області» ОСОБА_1 визнаний придатним до служби в поліції (довідка №27/КНП від 15.02.2023).
Відповідно до витягу протоколу засідання поліцейської комісії ГУНП від 12.04.2023 № 17, за результатами загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу, ОСОБА_1 визначений переможцем конкурсу, тому звернувся з заявою до начальника ГУНП від 12.04.2023 про прийом на службу до НПУ та призначення на посаду поліцейського ЄРІ 111 ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП, як переможця конкурсу на зайняття вакантної посади.
Наказом ГУНП від 15.04.2023 № 159 о/с (а.с.95) ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію за конкурсом та призначений на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Тростянець) з присвоєнням спеціального звання «капрал поліції» з 18.04.2023. Підстави призначення - заява ОСОБА_1 від 12.04.2023, витяг з протоколу поліцейської комісії ГУНП від 12.04.2032 № 17.
У ході проведеного моніторингу подачі щорічних декларацій особовим складом ГУНП в Сумській області встановлено, що ОСОБА_1 в щорічній декларації за 2024 рік зазначив, що отримує пенсію. Про дані обставини начальник Управління головної інспекції ГУНП в Сумській області полковник поліції ОСОБА_2 26.03.2025 доповів начальнику ГУНП в Сумській області (а.с.90).
Питання проведення службових розслідувань в системі Національної поліції врегульовано нормами Закону України «Про Національну поліцію», Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIII «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут НПУ), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893).
Відповідно до п. 1 розділу II Порядку № 893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відтак, за наявності поданого начальником Управління головної інспекції ГУНП в Сумській області рапорту про обставини, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, відповідачем, наказом ГУНП в Сумській області від 31.03.2025 № 327, правомірно призначено службове розслідування.
Опитаний в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 повідомив, що раніше проходив службу в міліції на посаді старшини Великописарівського РВ УМВС в Сумській області, звідки звільнився в 2007 році за власним бажанням, після чого неодноразово намагався повернутись на службу, проте йому відмовляли.
З 2017 року ОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на посаді старшого водія механіка, в тому числі приймав безпосередню участь у відсічі збройної агресії рф на території Луганської та Донецької областей, де отримав статус учасника бойових дій. Під час перебування на службі в ЗСУ він захворів, тривалий час лікувався, тому в 2020 році звільнився з ЗСУ та за направленням військово-лікарської комісії пройшов МСЕК, рішенням якого 01.02.2021 йому встановлено III групу інвалідності за загальним захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини та оформили відповідну пенсію.
ОСОБА_1 вважає, що відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, фотокопію якої він надав, інвалідність встановлена на строк до 01.02.2022, переогляд призначений на січень 2022 року, який він не проходив через початок повномасштабного вторгнення рф, тому вважає, що інвалідність в нього відсутня.
У той же час, станом на 13.03.2023 (дата звернення ОСОБА_1 із заявою про допущення його до участі у конкурсі на службу в поліцію) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України», зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 № 390, якою передбачено автоматичне продовження інвалідності на період дії воєнного стану та 6 місяців після його припинення/скасування, якщо строк інвалідності закінчився у 2022 році або пізніше.
У 2023 році, як стверджує ОСОБА_1 , він спробував повернутись на службу в поліцію та подав електронну заявку на службу на посаду поліцейського СРПП ВП № 1 (м.Тростянець). Для проходження конкурсу він подав пакет документів, в тому числі декларацію як кандидата на службу в поліцію, де було зазначено про отримання ним пенсії. Також його направили на проходження військово-лікарської комісії, після проходження якої його визнали придатним до служби в поліції.
Згідно Висновку службового розслідування (а.с.85-88) вбачається, що на запитання чи повідомляв він під час ВЛК про наявність у нього інвалідності ОСОБА_1 відповів, що наскільки він пам`ятає про це його не питали і він про це не повідомляв.
На питання чи повідомляв він про наявність у нього інвалідності під час надання документів для проходження поліцейської комісії на службу в поліції, ОСОБА_1 відповів, що повідомляв, що отримує пенсію та має III групу інвалідності під час надання пакету документів на 3 поверсі ГУНП, на що йому зазначили, що отримувати пенсію під час служби в поліції не можна. Тому він звернувся у відділ пенсійного фонду в м. Тростянець, де йому пояснили, що відмінити пенсію не можуть під час дії військового стану та, якщо інвалідність буде підтверджена виплату пенсії продовжать, якщо ні - потрібно буде повернути кошти, які виплачуються в період воєнного стану. Як стверджує ОСОБА_1 , він вирішив, що поверне отримані кошти, переогляд на підтвердження інвалідності проходити не буде, так як бажає проходити службу в поліції, при цьому підтверджуючих документів про звернення до пенсійного фонду дисциплінарній комісії не надав.
При цьому на запитання чи повідомляв він рапортом про наявність у нього обставин, що перешкоджають проходити службу в поліції, ОСОБА_1 зазначив що не повідомляв, бо ніхто не запитував. До свого пояснення останній додав, що в цьому році після запитань керівництва з приводу інвалідності він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому відповіли, що його інвалідність не активна та надав фотокопію довідки обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 242986 від 01.02.2021.
Колегія суддів наголошує, що належних доказів, які підтверджували б звернення ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду та Медико-санітарної експертної комісії з метою скасування встановленої йому інвалідності та відміни виплати відповідного пенсійного забезпечення до суду першої та апеляційної інстанції сторонами не надано, а матеріали справи не таких містять.
Опитаний під час проведення службового розслідування начальник сектору організації відбору УКЗ ГУНП майор поліції ОСОБА_3 підтвердив проходження ОСОБА_1 усіх етапів конкурсу на службу до поліції на заміщення вакантних посад поліцейського сектору (відділу) реагування патрульної поліції. Останній подав необхідні документи для участі у конкурсі, за результатами медичного огляду визнаний придатним до проходження служби в поліції, у зв`язку з чим був допущений до наступного етапу конкурсу, а саме фізичних випробувань. При цьому зазначену ОСОБА_1 під час опитування інформацію про повідомлення ним під час проходження етапів конкурсу про наявність у нього групи інвалідності заперечив, та вказав, що така інформація не зазначається в документах, які заповнює кандидат для участі у конкурсі.
Статтею 51 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії, до повноважень яких входить зокрема проведення відбору (конкурсу) на службу в органи (заклади, установи) поліції.
Відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про Національну поліцію» на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".
Положеннями статті 50 Закону «Про Національну поліцію» встановлено, що громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров`я зобов`язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до частини 2 статті 61 Закону «Про Національну поліцію» не може бути поліцейським: 
1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою;
2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку;
3) особа, яка має непогашену або незняту судимість за вчинення кримінального правопорушення, крім реабілітованої;
4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав;
5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією;
6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов`язків потрібен такий допуск;
7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства;
9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.
Судова колегія вважає правильним твердження суду першої інстанції, що фактично під час подачі документів для вступу до лав Національної поліції України, як і під час проходження ВЛК, ОСОБА_1 повинен був повідомити про те, що йому встановлювалась інвалідність.
З аналізу наведених положень законодавства суд висновує, що якщо кандидат при вступі до поліції свідомо приховав факт наявної інвалідності або інші медичні обмеження, це може бути правомірною підставою для відмови в прийнятті на службу або подальшого звільнення, оскільки законодавство встановлює обов`язкову перевірку стану здоров`я та правдивість інформації про нього.
Зокрема, стаття 49 Закону України «Про Національну поліцію» визначає вимоги до кандидатів, і одним із критеріїв є проходження медичного обстеження та відповідність стану здоров`я службовим вимогам; закон прямо перераховує випадки, коли особи не можуть бути прийняті, у тому числі через надання неправдивої інформації під час прийняття на службу, що, зокрема включає приховування обмежень по здоров`ю чи інвалідності. Стан здоров`я кандидата перевіряється медичною комісією, а рішення про придатність або непридатність приймається саме нею відповідно до встановлених критеріїв. Приховування факту інвалідності може розглядатися як надання завідомо неправдивих відомостей, що саме по собі є підставою для відмови в доборі або подальшого припинення служби, оскільки порушує вимоги добору і підриває довіру до службовця.
Якщо ж особа при вступі до поліції свідомо приховала факт інвалідності, це може бути правомірною підставою для звільнення, оскільки добір на службу здійснюється за умови подання достовірних відомостей та обов`язкової перевірки стану здоров`я відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (статті 49, 77). Такі дії суперечать принципу законності та доброчесності публічної служби, закріпленому в Конституції України (статті 19 і 68), які зобов`язують посадових осіб діяти чесно та в межах закону. Приховування медичних обставин підриває довіру до поліції, оскільки суспільство очікує від поліцейських підвищених стандартів правдивості, відкритості та особистої відповідальності.
За наявності вище зазначених обставин рішення про прийняття на службу ухвалюється на основі неповної або неправдивої інформації, що нівелює результати конкурсного відбору та медичної комісії. Це також створює ризики для безпеки служби, бо фактична придатність поліцейського до виконання службових обов`язків не була належно оцінена у встановленому порядку.
Згідно з вимогами пункту 2 Розділу IV Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України 03.04.2017 №285, кандидати на службу надають витяги з медичних карт амбулаторного хворого, що ведуться у лікувально-профілактичних установах за місцем проживання, роботи, навчання або служби, виписки з медичних карт стаціонарного хворого, дані диспансерного обстеження і лікарського нагляду, висновки лікарів, відомості про обов`язкові профілактичні щеплення, а також довідки з психоневрологічних, наркологічних диспансерів (за потреби, з протитуберкульозних, венерологічних диспансерів та інших лікувальних установ), інші медичні документи, що характеризують стан здоров`я особи не менше ніж за останні п`ять років.
Тобто, вказаною нормою від кандидата на службу в поліції вимагається подання всієї медичної документації, що характеризує стан здоров`я особи, оскільки служба в поліції потребує високого рівня фізичного розвитку, сили й витривалості та відповідних рис психологічного профілю, тому до кандидатів виставлені особливі вимоги щодо стану здоров`я, фізичного розвитку та індивідуальних психофізіологічних особливостей.
Крім того, серед найпоширеніших обмежень у стані здоров`я, з якими кандидати не можуть бути допущеними до служби в поліції, є у тому числі і І/ІІ/ІІІ групи інвалідності.
Разом з цим, як встановлено судовим розглядом, під час проведення службового розслідування на запитання чи повідомляв він під час ВЛК про наявність у нього інвалідності ОСОБА_1 відповів, що наскільки він пам`ятає про це його не питали і він про це не повідомляв.
Відповідно до п. 2,11, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту НПУ поліцейський зобов`язаний знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
До того ж, пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейського зобов`язано неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту НПУ, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 18 Закону «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Також, положення пункту 5 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту НПУ зобов`язують поліцейського вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту НПУ визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту НПУ, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно частини 1 статті 24 Дисциплінарного статуту НПУ дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. За результатом проведеного службового розслідування.
12.04.2025 начальником ГУНП в Сумській області затверджено висновок службового розслідування, відповідно до якого у ході проведеного службового розслідування в діях інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 , встановлено порушення службової дисципліни, а саме пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 5 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту НПУ, що виразилось у не вжиті заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, а саме рішення про наявність у нього інвалідності, проте притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності не можливо, так як минув встановлений частиною 1 статті 21 Дисциплінарного статуту НПУ шестимісячний строк для притягнення, з дня вчинення дисциплінарного проступку.
Копію вказаного висновку службового розслідування вирішено направити до 4-го слідчого відділу (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, та до Сумського управління ДВБ НПУ, для надання правової кваліфікації, у зв`язку з тим, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення.
26.04.2025 листом Управління головної інспекції ГУНП в Сумській області за № 608/3 7/01-2025 до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області направлено висновок службового розслідування.
Згідно подання начальника ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області майора поліції Олександра Гончарова від 17.05.2025 порушено питання щодо звільнення ОСОБА_1 за пунктом 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішення про звільнення позивача за пунктом 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» по поданню було прийняте начальником ГУНП в Сумській області полковником поліції Олегом Кашперуком 17.05.2025.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.
Наказом ГУНП в Сумській області від 17.05.2025 № 263 о/с відповідно до пункту 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Підставою для видання наказу про звільнення позивача слугував висновок службового розслідування від 12.04.2025, у якому встановлено, що під час подання документів поліцейській комісії для участі у конкурсі та для призначення на посаду ОСОБА_1 не повідомив про те, що йому встановлено групу інвалідності.
За результатом проведеного службового розслідування до позивача не було застосовано дисциплінарне стягнення відповідно до частини 1 статті 24 Дисциплінарного статуту НПУ, а звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі пункту 12 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», а не у дисциплінарному порядку.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ ГУНП в Сумській області від 17.05.2025 № 263 о/с видано уповноваженою особою, з дотриманням передбаченого законом порядку, з урахуванням обставин, які встановлені під час проведення службового розслідування.
Оскільки позовна вимога про поновлення позивача на посаді є похідною від вимоги про скасування наказу, правомірність винесення якого не спростована під час розгляду справи, вона також не підлягає задоволенню.
Доводи апелянта щодо відсутності у останнього умислу на приховування щодо себе інформації та відсутності суб`єктивної сторони (усвідомлення неправдивості інформації), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач будучи кандидатом на службу в поліції, усвідомлював, знав та/або зобов`язаний знати про встановлені законодавством вимоги подання, зокрема, всієї медичної документації, що характеризує стан здоров`я особи, оскільки служба в поліції потребує високого рівня фізичного розвитку, сили й витривалості та відповідних рис психологічного профілю, а також не міг не знати про вимоги частини 2 статті 61 Закону «Про Національну поліцію» хто не може бути поліцейським.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ВЛК визнала придатність позивача, колегія суддів зазначає, що суд не може надавати власну оцінку підставам прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний чи не придатний до службу в поліції.
З приводу посилання апелянта на те, що його не було ознайомлено з наказом про призначення службового розслідування та з висновком службового розслідування, а також не забезпечено участь позивача в засіданні комісії, судова колегія зазначає наступне.
Положення Дисциплінарного статуту НПУ та Порядку № 893 не передбачають обов`язку ознайомлювати поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, з наказом про призначення службового розслідування.
Разом з тим в матеріалах справи наявна копія пояснень ОСОБА_1 від 10.04.2025 (а.с.92), у яких зазначено питання, які були предметом дослідження в рамках проведення службового розслідування, що у свою чергу свідчить про забезпечення права позивача надати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку під час проведення службового розслідування.
Згідно пункту 3 частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту НПУ поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами.
Також визначено, що поліцейський має право користуватися правничою допомогою. у той же час, з матеріалів службового розслідування і матеріалів справи не встановлено, що позивачеві у будь-який спосіб чинилися перешкоди у користуванні наданими йому правами і з матеріалів справи судом не встановлено, що ОСОБА_1 звертався із письмовою заявою щодо ознайомлення з висновком службового розслідування.
Відповідно до частини 1 статті 26 Розділу V Дисциплінарного статуту НПУ у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Так, у вступній частині висновку службового розслідування від 12.04.2025 зазначено, що службове розслідування проводилось у формі письмового провадження, тобто засідання дисциплінарної комісії не проводилось.
Також, службове розслідування відносно ОСОБА_1 проведено у п`ятнадцятиденний термін, тобто з дотриманням строку, встановленого частиною 3 статті 26 Розділу V Дисциплінарного статуту НПУ, а тому доводи позивача з приводу порушення відповідачем строків проведення службового розслідування, є необґрунтованими.
Стосовно посилання апелянта на проєкт закону та пояснювальну записку в доповненнях до апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Проект закону не є нормативно-правовим актом, не має юридичної сили та не створює правових наслідків до моменту його офіційного опублікування та набрання чинності.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 по справі №480/4535/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич