КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року м. Київ справа №320/47381/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Кочанової П.В., розглянувши в письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТО» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТО» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 26.08.2025 року № 78614240202, № 78616240202, № 78618240202, рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 26.08.2025 року № 78630240202 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2025 № Ю-78633.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що є необґрунтованими висновки податкового органу за наслідком проведеної перевірки про те, що посадовими особами позивача вчинено дії спрямовані на приховування трудових відносин в рамках договорів, що були укладені між позивачем та фізичними особами-підприємцями, що заборонено вчиняти роботодавцям відповідно до ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення», та приховування доходів у вигляді заробітної плати нарахованої (виплаченої) на користь вищезазначених фізичних осіб, шляхом укладання з фізичними особами-підприємцями договорів при одночасному перебуванні їх у трудових відносинах з позивачем.
Як наслідок, прийняті оскаржувані рішення на підставі необґрунтованим висновків є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 4 листопада 2025 року о 12:00 год.
Представником відповідача долучено до матеріалів справи відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки досліджувані фізичні особи-підприємці одночасно є працівником підприємства, а виконані роботи (надані послуги) згідно актів виконаних робіт надані в ході трудової діяльності, та відносяться до функцій та обов`язків найманих працівників підприємства. Суми доходу виплаченого в рамках надання цих послуг та робіт підлягають включенню до загального оподатковуваного доходу як заробітна плата відповідно до пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, а замовник та виконавець прирівнюються до працівника та роботодавця в розумінні пп. 14.1.195 та пп.14.1.222 п. 14.1 ст. 14 Кодексу та фактично є трудовими. 
Отже, за висновком контролюючого органу, спірні рішення, якими збільшено суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору, донараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи), пеню, є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.
Позивачем до суду надана відповідь на відзив, в якій останній ще раз навів доводи, що були ним наведені у позові, а саме, що позивач не виступав податковим агентом ФОП ОСОБА_1 ; ФОП ОСОБА_2 ; ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , а вказані суб`єкти господарської діяльності надавали послуги згідно з цивільно-правовими договорами, тому нараховані відповідачем зобов`язання з ЄСВ, ПДФО та військового збору є протиправними, а рішення, якими такі зобов`язання нараховані підлягають скасуванню.
В підготовчому засіданні 4 листопада 2025 року суд закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 18 листопада 2025 року о 14:00 год.
В судовому засіданні 18 листопада 2025 року на підставі клопотання представника позивача та відсутності заперечень зі сторони представника відповідача суд протокольною ухвалою вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі наказу Головного управління ДПС у м.Києві від 09 червня 2025 року № 4249-п була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2019 по 31.03.2025, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2025, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.
За результатами зазначеної вище перевірки складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 31.07.2025 № 67323/Ж5/26-15-24-02-02/ НОМЕР_1 , у висновках якого зазначено про встановлені наступні порушення:
пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п.п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу І та III «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», затвердженого наказом Мінфіну України від 13.01.2015 № 4, з врахуванням внесених змін, а саме:
несвоєчасне подання до контролюючого органу за основним місцем обліку податкового розрахунку за І кв. 2019 р. та II кв. 2019 р.;
невірно визначено ознаку доходу, що призвело до збільшення податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, а саме: ФО-П ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ФО-П ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ФО-П ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), ФО-П ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), відображені суми як виплата доходу за ознакою « 157», а повинна як заробітна плата код ознаки « 101» за період І квартал 2019 р. -1 квартал 2025 р.;
п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 1 р. 3 Наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено несвоєчасне подання звіту за період січень 2018 року, квітень 2018 року;
пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, з врахуванням пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. 54.2 ст. 54, п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податків занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3 079 194,84 грн., в тому числі за 2019 рік - 51 545,70 грн., за 2020 рік - 518 425,88 грн., за 2021 рік - 703 908,90 грн., за 2022 рік - 685 323,00 грн., за 2023 рік - 501 622,07 грн., за 2024 рік - 591 090,30 грн., за І кв. 2025 року - 27 279,00 грн.;
п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, з врахуванням ст. 176, пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого Платником податків занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору на загальну суму 282153,07 грн., в тому числі за 2019 рік - 4295,48 грн., за 2020 рік - 43202,16 грн., 2021 рік - 58659,08 грн., за 2022 рік - 57110,25 грн., за 2023 рік - 41801,84 грн., за 2024 - 69506,78 грн., за І кв . 2025 року - 7577,50 грн .;
п. 1 ч. 1 ст. 7 та п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування » із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальну суму 1 004 990,00 грн., в тому числі за 2019 рік 63 000,30 грн., за 2020 рік - 144 464,67 грн., за 2021 рік - 176 028,13 грн., за 2022 рік - 221 067,35 грн., за 2023 рік - 147 339,88 грн., за 2024 рік - 219 748,67 грн., за І кв. 2025 року - 33 341,00 грн.
Відповідач в описовій частині акту перевірки виснував, що оскільки фізичні особи-підприємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , одночасно є працівниками позивача, а надані послуги згідно з договорами та актами приймання- передачі наданих послуг надані в ході трудової діяльності, та відносяться до функцій та обов`язків найманих працівників підприємства, в результаті чого суми доходу виплаченого в рамках надання цих послуг підлягають включенню до загального оподатковуваного доходу як заробітна плата відповідно до пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України, а сторони договору прирівнюються до працівника та роботодавця в розумінні пп. 14.1.195 та п.п. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПК України та фактично є трудовими.
Не погоджуючись із вищевказаними обставинами, 14 серпня 2025 року позивачем було подано відповідачу заперечення до акту перевірки.
Відповідач своїм листом № 33039/Ж12/26-15-24-02-02-06 від 22.08.2025 зазначені вище заперечення позивача до акту перевірки залишив без задоволення.
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято:
податкове повідомлення-рішення від 26.08.2025 року № 78614240202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 352 691,34 грн;
податкове повідомлення-рішення від 26.08.2025 року № 78616240202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на 3 848 993,55 грн;
податкове повідомлення-рішення від 26.08.2025 року № 78618240202, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн;
рішення від 26.08.2025 року № 78630240202 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 1 004 990,00 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 356 956,94 грн.
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2025 р. № Ю-78633, якою відповідач вимагає сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 1 004 990,00 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий Кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.
Положеннями статті 14 ПК України надано визначення таких понять:
- заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (підпункт 14.1.48);
- податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180);
- працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункт 14.1.195);
- роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.
Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (підпункт 14.1.222 ПК України).
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України передбачено, що платником є податковий агент.
Згідно з положеннями підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
За змістом підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171 ПК України).
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, за вимогами пункту 176.2 статті 176 ПК України, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку тa оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Крім того, як вбачається з пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).
У статті 1 цього Закону наведено визначення окремих термінів, що вживаються у законі, серед яких:
єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI);
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI);
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI);
недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).
В силу положень ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абзац другий пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).
Згідно з п.1, п.4 ч.2 ст.6 Закону України № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів у строки, в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.
Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (ч.5 ст.7 Закону № 2464-VІ).
У відповідності до ч.5 ст.8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно ч. З ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом вважається недоїмкою.
Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про Результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Як установлено судом, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) є директором ТОВ «ІТО», зі змісту посадової інструкції якого вбачається, що директор підприємства: «Визначає, формулює, планує, здійснює і координує всі види діяльності підприємства; визначає напрями розвитку підприємства у формуванні цінової, кредитно-банківської, податкової та страхової політики, соціальної та зовнішньоекономічної діяльності; організує роботу і ефективну взаємодію виробничих одиниць, цехів та інших структурних підрозділів підприємства, направляє їх діяльність на досягнення високих темпів розвитку і удосконалення виробництва та продукції; забезпечує відповідність продукції кращим світовим зразкам з метою задоволення потреб замовників і споживачів у відповідних видах продукції, підвищення продуктивності праці, ефективності виробництва і якості продукції на основі широкого запровадження нової техніки і прогресивної технології, організації праці, виробництва і управління, удосконалення господарського механізму; направляє діяльність персоналу на досягнення високих економічних та фінансових результатів; забезпечує виконання підприємством програми оновлення продукції, планів капітального будівництва, обов`язків перед державним бюджетом, постачальниками, замовниками і банками; організує виробничо-господарську діяльність підприємства на основі застосування методів обґрунтованого планування, нормативних матеріалів, фінансових і трудових витрат, широкого розповсюдження передового досвіду, а також максимальної мобілізації резервів виробництва шляхом досягнення високих техніко-економічних показників, підвищення технічного рівня і якості продукції, раціонального і економного витрачання всіх видів ресурсів; вживає заходів щодо забезпечення підприємства кваліфікованими кадрами, найкращого використання безпечних і сприятливих умов праці, додержання вимог законодавства про охорону навколишнього середовища; здійснює заходи з соціального розвитку колективу підприємства, забезпечує розроблення, укладання і виконання колективного договору, проводить роботу щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни, сприяє розвиту творчої ініціативи і трудової активності працівників; забезпечує сполучення економічних і адміністративних методів керівництва, матеріальних і моральних стимулів підвищення ефективності виробництва, а також підсилення відповідальності кожного працівника за доручену йому справу; вирішує всі питання в межах наданих йому прав, доручає виконання окремих організаційно-господарських функцій іншим посадовим особам: заступникам керівника, керівникам виробничих підрозділів підприємства; забезпечує додержання законності, активне використання правових засобів удосконалення управління, зміцнення договірної дисципліни і обліку, господарського розрахунку; здійснює заходи щодо соціального захисту колективу підприємства, забезпечення і збереження зайнятості працівників; представляє підприємство в органах державної влади і у взаємовідносинах з партнерами.».
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) є дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД: 73.20).
Як вбачається зі змісту договору № 04/09/17 від 04.09.2017, відповідно до умов якого ФО-П ОСОБА_1 надавав позивачу послуги з дослідження кон`юнктури ринку та пошуку ринку збуту товарів і вивчення попиту і фактичної необхідності в придбанні продукції Платника податків на підприємствах України.
Таким чином, зміст та характер відносин ФО-П ОСОБА_1 за цивільно-правовим Договором № 04/09/17 від 04.09.2017 є відмінними від посадових обов`язків ОСОБА_1 , як директора ТОВ «ІТО».
ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) є інженером з комп`ютерних систем Позивача, зі змісту посадової інструкції якого вбачається, що інженер з комп`ютерних систем зобов`язаний: «Забезпечувати працездатний стан комп`ютерної техніки, локальної обчислювальної мережі, операційних систем, системного і прикладного програмного забезпечення (надалі - ПЗ); обслуговувати комп`ютерну техніку, проводити діагностику і профілактику з метою виявлення і усунення можливих причин виходу техніки із ладу; проводити установку операційних систем, системного і прикладного ПЗ, яке використовується у виробничому процесі; видаляти все ПЗ, яке не бере участі у виробничому процесі, призводить до перекручування або знищення службової інформації; здійснювати адміністрування серверів на підприємстві, актуалізацію інформації на серверах підприємства і здійснює контроль за доступом працівників підприємства до даних, що зберігаються на серверах підприємства, у відповідності з їх повноваженнями; визначати причини відмов в роботі технічних засобів, готувати пропозиції по їх усуненню і попередженню; забезпечувати високу якість та надійність обладнання, що використовується, підвищувати ефективність роботи комп`ютерної техніки і оргтехніки на підприємстві; брати участь у формуванні бюджету на оргтехніку підприємства, оформлювати заявки на закупівлю необхідної оргтехніки, визначати необхідність закупівлі оргтехніки; надавати консультаційну допомогу директорові підприємства при замовленні оргтехніки, враховуючи навантаження на комп`ютерну техніку і доцільність; забезпечувати своєчасне інформування директора підприємства про зміни чи видалення даних і доступу до інформації на підприємстві; вести моніторинг руху комп`ютерної техніки на підприємстві; давати співробітникам необхідні вказівки, проводити консультаційну та роз`яснювальну роботу з питань пов`язаних з роботою оргтехніки і програмного забезпечення; підвищувати рівень кваліфікації роботи на ПК працівників підприємства; забезпечувати захист інформації і інформаційну безпеку на підприємстві відповідно до встановлених інструкцій і розпоряджень, повідомляти директора підприємства про факти порушення політики інформаційної безпеки.».
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) є оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність (КВЕД: 63.11).
Як вбачається зі змісту Договору про надання послуг № DІ5-3 від 01.02.2015, відповідно до умов якого ФО-П ОСОБА_2 надавав ТОВ «ІТО» послуги щодо розміщення інформації на веб-вузлах; підтримки та поновлення сайту; наповнення, відстеження трафіку сайту; послуги зберігання електронних даних на власному сервері. 
Таким чином, зміст та характер відносин ФО-П ОСОБА_2 за цивільно-правовим Договором про надання послуг № D15-3 від 01.02.2015 р. є відмінними від посадових обов`язків ОСОБА_2 , як інженера з комп`ютерних систем ТОВ «ІТО».
ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) є менеджером з логістики Позивача, зі змісту посадової інструкції якого вбачається, що менеджер з логістики: «Організовує процес митного оформлення товарів, що імпортуються, експортуються або переміщуються через митний кордон України; збирає, перевіряє та готує необхідні документи для митного оформлення: інвойси, сертифікати, контракти, пакувальні листи, сертифікати походження, транспортні документи, дозвільні документи тощо; подає митні декларації через відповідні електронні системи; здійснює контроль за класифікацією товарів згідно з УКТ ЗЕД; розраховує суми митних платежів (мито, ПДВ, акциз) та забезпечує їх своєчасну сплату; забезпечує взаємодію з митними органами, брокерами, логістичними компаніями, банками, контролюючими службами; супроводжує процеси попереднього декларування, митного огляду, оформлення митних декларацій усіх типів; контролює дотримання строків митного оформлення; веде архів митних документів, оформлює звітність для керівництва; надає консультації з питань митного оформлення іншим підрозділам підприємства; забезпечує своєчасне внесення змін у митні документи у разі потреби; сприяє усуненню затримок у митниці, спричинених неповнотою або некоректністю документів.».
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД: 52.29).
Як вбачається зі змісту Договору №1 від 01.01.2015 р. та Договору № 2025/01/01-01 від 02.01.2025, відповідно до умов яких ФО-П ОСОБА_3 надавав позивачу послуги щодо інформаційного супроводу перевезення вантажів, у тому числі: повідомлення про місцезнаходження вантажу, терміни його відправки і прибуття до покупця; інформування про види послуг, тарифи і режими роботи перевізників та експедиторів.
Таким чином, зміст та характер відносин ФО-П ОСОБА_3 за цивільно-правовими договорами №1 від 01.01.2015 р. та № 2025/01/01-01 від 02.01.2025 р. є відмінними від посадових обов`язків ОСОБА_3 , як менеджера з логістики Позивача.
ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) є менеджером із зовнішньоекономічної діяльності Позивача, зі змісту посадової інструкції якого вбачається, що менеджер із зовнішньоекономічної діяльності: «Розробляє стратегічні цілі зовнішньоекономічної діяльності підприємства; на основі комплексного вивчення і аналізу зовнішніх ринків, співвідношення попиту і пропозиції розробляє поточні і перспективні плани розвитку підприємства; визначає оптимальну стратегію зовнішньоекономічної діяльності підприємства з урахуванням прийнятого рівня ризику; проводить аналіз і розрахунок основних економічних показників зовнішньоекономічної діяльності підприємства (підрозділу) з використанням сучасних методик і врахуванням інфляції та конвертованості національної валюти; на основі даних статистичної звітності та бухгалтерського обліку з основних показників господарської діяльності оцінює експортний потенціал підприємства (підрозділу), розраховує обсяги зовнішньоекономічної діяльності за основними напрямами діяльності підприємства; на основі аналізу та дослідження зовнішніх ринків обґрунтовує шляхи реалізації стійких конкурентних переваг суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності; проводить багатоваріантні розрахунки цін на продукцію, формує цінову політику; аналізує, планує та прогнозує обсяги реалізації експортної продукції; оцінює та бере участь у формуванні інвестиційного портфеля підприємства; планує потреби в матеріальних, фінансових та трудових ресурсах; Аналізує умови і бере участь у розробленні стратегії залучення позикових ресурсів; аналізує ефективність зовнішньоекономічних зв`язків; проводить моніторинг основних конкурентів на ринку, у тому числі світовому; бере участь в аналізі продуктивності праці і розробленні заходів щодо її підвищення та забезпечення конкурентоспроможності підприємства; обґрунтовує шляхи економії всіх видів ресурсів; здійснює маркетингові дослідження зовнішнього ринку з метою визначення потенційних споживачів; прогнозує попит на продукцію; забезпечує правочинність діяльності, відстежуючи зміни вітчизняного та міжнародного законодавства; організовує роботу з вивчення цін на ринку та визначення форм співвідношень (контрактна довгострокова основа, одноразова закупівля тощо) і готує матеріали для укладання контрактів з іноземними фірмами, організовує реєстрацію зовнішньоекономічних договорів (контрактів) в органах реєстрації; забезпечує одержання ліцензій у випадках, передбачених чинним законодавством; забезпечує декларування і своєчасне митне оформлення експортно-імпортних вантажів підприємства; веде облік виконання всіх зовнішньоекономічних договорів з експорту продукції підприємства та імпорту товарів за бартерними контрактами; бере участь у моніторингу виконання робіт партнерами; складає звітність про діяльність підприємства (підрозділу); організовує рекламну діяльність.».
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) є надання послуг перекладу (КВЕД: 74.30).
Як вбачається зі змісту Договору № 20/12/22 від 26.12.2022 р., Договору № 26/12/22 від 26.12.2022 р., Договору № 01/02/23 від 01.02.2023 р. та Договору № 10/04/23 від 10.04.2023, відповідно до умов яких ФО-П ОСОБА_4 , як виконавець, зобов`язувався надати Позивачу послуги щодо письмового перекладу відповідних документів.
Таким чином, зміст та характер відносин ФО-П ОСОБА_4 за цивільно-правовими договорами № 20/12/22 від 26.12.2022 р., № 26/12/22 від 26.12.2022 р., № 01/02/23 від 01.02.2023 р. та № 10/04/23 від 10.04.2023 р. є відмінними від посадових обов`язків ОСОБА_4 , як менеджера із зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «ІТО».
При цьому, суд зауважує, що контролюючим органом не встановлено відсутність обов`язкових реквізитів в документах, укладених з позивачем, які підтверджують здійснення господарської операції та складання їх належним чином. Зокрема, факт фактичного надання вищевказаних послуг не заперечується в акті перевірки.
Як передбачено ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, договори, додатки до них, акти наданих послуг, звіти, які долучені до матеріалів справи, є первинними документами, що підтверджують надання послуг (виконання робіт) з боку ФО-П ОСОБА_1 ; ФО-П ОСОБА_2 ; ФО-П ОСОБА_3 та ФО-П ОСОБА_4 на користь ТОВ "ІТО".
Як підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду (справи № 826/5591/15, № 826/14889/18, № 826/1432/17, № 821/516/16, № 640/23279/19), відносини щодо здійснення особою у статусі фізичної особи-підприємця, як суб`єктом господарювання певних робіт (послуг) для інших юридичних чи фізичних осіб, з якими цією фізичною особою укладено ще й трудовий договір, не повинні автоматично розцінюватися як такі, що є трудовими. Визначальною передумовою для сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є наявність між суб`єктом господарювання та фізичною особою- підприємцем відносин, які фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо відмінностей між трудовими та цивільними (господарськими) правовідносинами.
Так, Верховним Судом при розгляді справ, пов`язаних із перекваліфікацією правовідносин між суб`єктами господарювання та фізичною особою-підприємцем, виділено ряд основних ознак, що відрізняє цивільні (господарські) відносини від трудових:
- трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності.
В той же час, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт (постанови від 4 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №815/954/18, від 25 листопада 2021 року у справі №826/14117/14);
- основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій. Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульовано - чинним законодавством України (постанова від 6 жовтня 2021 року у справі №420/502/19);
- на відміну від господарських правовідносин, у трудових правовідносинах виплати особі винагороди у грошовій або натуральній формі здійснюються за роботи (послуги), виконувані в інтересах іншої особи, ці виплати є періодичними, тобто оплата носить системний характер за послуги (роботи), наданні в процесі виконання конкретної трудової функції (постанова 7 вересня 2020 року у справі №520/526/19).
За таких обставин в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, встановлення дійсної сутності правовідносин між суб`єктом господарювання та фізичною особою-підприємцем мають визначальне значення для вирішення спору.
Вказане, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 10.10.2023 року у справі №826/14341/17.
Суд зазначає та враховує, що законодавством не забороняється здійснення фізичною особою, зареєстрованою в якості ФОП, виконувати послуги в межах господарської діяльності у будні або вихідні дні, а також у неробочий час.
Суд вважає, що доказів щодо того, що спірні фізичні особи-підприємці надавали послуги в межах робочого часу (під час) виконання основних функцій працівника підприємства не знайшло свого обґрунтування при аналізі первинних документів та акту перевірки.
Натомість, як вбачається з табелів обліку робочого часу, долучених до матеріалів справи, зазначені вище фізичні особи у спірний період були присутні на робочому місці та виконували посадові обов`язки, що підтверджує ту обставину, що відповідні послуги такі фізичні особи вже у статусі підприємців надавали позивачу виключно у вільний від основної роботи час. Також, дана обставина підтверджується додатковими угодами (доповненнями) до зазначених вище договорів, укладених між позивачем та зазначеними вище фізичними особами-підприємцями (належним чином засвідчені копії яких додаються), з яких вбачається, що послуги, які були предметом даних договорів надавалися такими фізичними особами-підприємцями у позаробочий час та поза межами місцезнаходження позивача, що є додатковим підтвердженням того, що надання відповідних послуг зазначеними вище фізичними особами-підприємцями позивачу неможна кваліфікувати, як їх трудову діяльність у позивача.
Крім того, судом встановлено, що документи, які додані до матеріалів справи підтверджують, що вищевказані ФОП, з якими позивач мав господарські відносини в межах обраних ними видів діяльності, зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності, надавали послуги згідно з цивільно-правовими договорами, які не містять ознаки трудових, а отже сторони цих договорів не можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
При цьому, суд враховує, маючи прибуток від своєї діяльності в межах взаємовідносин з позивачем, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 сплачували як ФОП всі необхідні податки, натомість відповідачем не надано доказів на спростування таких обставин.
Окрім того, суд зазначає, що відповідач не встановив зміст (суть) правовідносин позивача зі спірними ФОП, обов`язки (функції) яких у таких відносинах і, як наслідок, не надав правової оцінки природі виплаченого на їхню користь доходів (коштів), тому передчасно вказав на можливість їхньої кваліфікації як таких, що отримані від здійснення трудової діяльності.
Натомість, до матеріалів справи позивачем надано виписки з банку за спірний період, де підтверджується виплата коштів на рахунки ФОП-ів саме за виконані роботи на підставі договорів, а не систематичні трудові виплати, як то зазначав відповідач.
Окрім цього, суд бере до уваги, що окрім ТОВ «ІТО» зазначені вище фізичні особи-підприємці у спірний період надавали послуги також інших особам, що підтверджується податковими деклараціями таких фізичних осіб-підприємців, з яких вбачається, що їх загальний об`єм доходу є більшим, ніж той, що отриманий від позивача.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Натомість, роблячи висновок, що відносини між позивачем та спірними ФОП за договорами фактично є трудовими, а надані товариством акти наданих послуг не можуть вважатися первинними документами, які підтверджують наявність цивільно-правових відносин, відповідачем не наведено відповідних мотивів, з посиланням на конкретні умови договорів, їх зміст, а також норми законодавства, за яких такі документи, надані позивачем, не є прийнятними.
Суд також вважає необхідним застосувати в даній справі висновок Верховного Суду викладений у постанові від 02 травня 2023 року у справі № 640/10734/19 про те, що податковим кодексом України визначено різний порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою у вигляді заробітної плати від роботодавця, який виступає податковим агентом, та доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності. Враховуючи укладені трудові договори, актів здачі-прийняття наданих послуг, трудовий розпорядок, права та обов`язки робітника, специфіки, характеру наданих послуг, погоджених сторонами умов їх надання, відсутні підстави для висновку, що послуги надавалися, чи повинні були бути надані лише у робочий час в робочі дні у період часу з 9 години ранку до 6 години вечора. Відповідно, відсутні і підстави для висновку про надання цими фізичними особами-підприємцями послуг в рамках звичайної трудової діяльності. Відповідно до характеру замовлених робіт, останні могли бути виконані у будь-який період часу, в тому числі і в позаробочий час. Нарахування та сплата податків позивачем як замовником послуг за виконані роботи (надані послуги) згідно з цивільно-правовими договорами відповідає вимогам податкового законодавства, що свідчить про протиправність донарахування контролюючим органом позивачеві грошових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб та застосування до нього штрафних санкцій.
Відтак, з аналізу вищезазначеного та доданих до даного позову документів, суд дійшов висновку, що позивач не є податковим агентом по відношенню до ФО-П ОСОБА_1 , ФО-П ОСОБА_2 , ФО-П ОСОБА_3 та ФО-П ОСОБА_4 .
Як наслідок, вказані суб`єкти господарської діяльності надавали послуги згідно з цивільно-правовими договорами, тому нараховані податковим органом зобов`язання з ЄСВ, ПДФО та військового збору є протиправними, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 26.08.2025 року № 78614240202, № 78616240202, № 78618240202, рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 26.08.2025 року № 78630240202 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2025 № Ю-78633 є протиправними та підлягають скасуванню.
Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 30 280,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 05.09.2025 № 8354. 
Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 30 280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 – 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТО» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 26.08.2025 № 78614240202, № 78616240202, № 78618240202, рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 26.08.2025 № 78630240202 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2025 № Ю-78633.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТО» (код ЄДРПОУ 23577475, адреса: 01103, м. Київ, вул. Джона Маккейна, 26, прим.7) судовий збір у розмірі 30 280,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 27 лютого 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.