ЄУН: 336/1642/24
Провадження №: 2/336/60/2026 
23.03.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ємельянової О.О., представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Мироненка О.П., представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Соколової Н.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова Марина Володимирівна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката Булдигіної М.С., через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова Марина Володимирівна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.
16.04.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 93. 
27 квітня 2012 року ОСОБА_5 передала безоплатно у власність за договором дарування, посвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. зареєстрованого в реєстрі за № 883 синові ОСОБА_8 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно договору дарування, зазначений житловий будинок належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням житлового Господарства Запорізької міської ради 29.11.2010 року, Серія НОМЕР_1, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 03.12.2010 року в книзі № 312 номер запису 43999.
На день укладення оспорюваного договору дарування, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не було розірвано. 
Відповідач ОСОБА_5 не повідомила свого чоловіка ОСОБА_1 - позивача по справі, про таке відчуження та не отримала його письмову згоду на відчуження цього майна. 
Таким чином відповідач ОСОБА_5 без згоди свого чоловіка ОСОБА_1 подарувала своєму синові ОСОБА_9 нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та набуте за час шлюбу, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Про оформлений правочин, на який, позивач не надавав письмової згоди, він дізнався лише після відкриття спадкової справи приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Оленою Вікторівною заведеної після смерті сина ОСОБА_8 , який загинув під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України. 
Зі змісту спадкової справи, позивач дізнався, що до складу спадкового майна входить житловий за адресою: АДРЕСА_1 , однак позивач до того часу вважав, що право власності на вказаний будинок належить саме ОСОБА_5 , а не ОСОБА_8 .
Позивач вважає, що ОСОБА_5 було незаконно відчужено спільне майно подружжя за відсутності нотаріально посвідченої згоди на таке відчуження ОСОБА_1 , що свідчить про недійсність оспорюваного правочину. За таких підстав просить визнати договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 883 від 27.04.2012 року недійсним.
Ухвалою суду від 08.04.2024 року провадження по справі відкрито та постановлено її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Мироненко О.П. не надав відзив на позовну заяву.
Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Соколова Н.І. не надала відзив на позовну заяву.
15.05.2024 на адресу суду надійшла заява від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. про розгляд справи без її участі.
04.06.2024 від представника позивача надійшла заява про витребування від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи по вчиненню нотаріальної дії №883 з укладання договору дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
04.06.2024 надійшла уточнена позовна заява.
04.06.2024 в судовому засідання адвокатом Мироненко О.П. заявлено клопотання про відкладення розгляду справи через те, що він не отримував позовну заяву з додатками. Клопотання адвоката судом було задоволено та відкладено підготовче засідання на 26.08.2024.
26.08.2024 в судовому засіданні представник позивача просила суд замінити третю особу: приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. на приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатову М.В., оскільки саме вона посвідчувала договір дарування житлового будинку; витребувати у останньої засвідчену копію нотаріальної справи №883 з укладання договору дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 26.08.2024 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатову М.В. - залучено до справи у якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету позову. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. засвідчену копію нотаріальної справи №883 з укладання договору дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
09.09.2024 на виконання ухвали суду 26.08.2024 від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. надійшла завірена копія договору дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з усіма належними документами. Окрім того, приватний нотаріус просила суд провести судове засідання без її участі. 
10.09.2024 від представника відповідачів - адвоката Мироненка О.П. надійшло клопотання про витребування доказів.
10.09.2024 в судовому засіданні представниками сторін заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Судом задоволено клопотання адвокатів та відкладено розгляд справи.
19.09.2024 від представника відповідачів - адвоката Мироненка О.П. надійшло клопотання про витребування доказів.
27.09.2024 року через канцелярію суду від представника відповідачів - адвоката Мироненка О.П. надійшла заява про відвід головуючого судді Звєздової Н.С. від розгляду вищезазначеної цивільної справи, у задоволені якої, ухвалою суду від 01.10.2024 року відмовлено.
01.10.2024 в судовому засіданні у задоволенні клопотання адвоката Мироненка О.П. про витребування доказів судом було відмовлено.
Ухвалою суду від 01.10.2024 справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 31.01.2025 року провадження у справі зупинено до вирішення справи №336/8981/24 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна про встановлення батьківства, визнання протиправним та скасування свідоцтва на 1/2 частину у праві на спадщину за законом після сина, та набрання законної сили рішення у цій справі.
Постановою апеляційного суду від 04.04.2025 вище вказану ухвалу залишено без змін.
Ухвалою суду від 24.09.2025 року провадження у справі поновлено відповідно до ст. 254 ЦПК України та призначено судове засідання. 
12.02.2026 року від представника відповідачів - адвоката Мироненка О.П. надійшла заява про відвід головуючого судді Звєздової Н.С. від розгляду вищезазначеної цивільної справи, у задоволені якої, ухвалою суду від 13.02.2026 року відмовлено.
Представник позивача ОСОБА_1. - позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з огляду на їх обгрунтованість.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Мироненко О.П. заперечував проти позовних вимог, надав пояснення, що позивач не є стороною по Договору дарування оспорюваного будинку, тому такий позов не підлягає задоволенню. Просив застосувати строки позовної давності.
Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Соколова Н.І., позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.
Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна подала клопотання про проведення засідання без її участі.
Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова Марина Володимирівна у судове засідання не з`явилася, разом із надісланою спадковою справою надіслала лист - відповідь, в якому зазначила про те, що під час посвідчення 27 квітня 2012 договору дарування житлового будинку за реєстровим №883, вимоги чинного законодавства було дотримано. Вимоги статей 182, 215-220, 225, 228-236, 373, 375-378, 380, 383, 717-728 Цивільного кодексу України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статті 120 Земельного кодексу України, відповідно до якого право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок переходить до особи, яка придбала житловий будинок, без зміни цільового призначення земельної ділянки, у розмірах, встановлених договором, статей 125-126, 132, 202 Земельного кодексу України, статей 60, 63, 65, 74 Сімейного кодексу України та статей 2,15,17 Закону України «Про плату за землю», та інші, сторонам договору було роз`яснено. Перед посвідченням договору дарувальник надав необхідні документи, а саме документ, що посвідчує особу (паспорт, в якому наявна відмітка про реєстрацію шлюбу у 2004 році) реєстраційний номер облікової картки платника податків, документ, що посвідчує право власності на житловий будинок, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, довідку про правовий статус земельної ділянки, довідку про дату побудови житлового будинку, відповідно до якої рік побудови житлового будинку 1989 рік, та будинкову книгу. Оскільки згідно з пунктом 1 статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно, набуте нею, ним до шлюбу, подані дарувальником документи дають підстави вважати житловий будинок особистою власністю дарувальника. Таким, чином нею, як приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу були додержані всі вимоги чинного законодавства України, необхідні для посвідчення договору дарування житлового будинку. У разі наявності інших підстав для розгляду справи у суді, зміни позовних вимог, просила додатково її повідомити, оскільки відсутні підстави розірвання договору дарування чи визнання його недійсним, оскільки дарувальнику предмет договору належав до реєстрації шлюбу. Розгляд справи просить проводити без її участі. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16.04.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 93. У зв`язку із укладенням шлюбу, ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
За період шлюбу, на ім`я ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням житлового Господарства Запорізької міської ради 29.11.2010 року, серія НОМЕР_1 , зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 03.12.2010 року в книзі № 312 номер запису 43999 набула право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 1086 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок, саман 50%, саман обкл.цегл.5%, житловою площею 11,9 кв.м., відсоток зносу - 25, зазначений у плані літерою «А», житлова прибудова, глинова обкл.цегл, житловою площею 48,0 кв.м., зазначена у плані літерою «А2» та належні до них господарчі та побутові будівлі і споруди: Е - гараж, Ж - вбиральня, пг - погріб з шийкою, II - замощення, № 10 - водопровід, ІІІ - замощення, № 11 - ворота, № 12 - паркан, № 13 - хвіртка, № 14 - хвіртка, № 15 - паркан, 16 - стінка підпірна, № 17 - паркан, № 18 - сходи, № 19 - паркан, № 20 - хвіртка, № 21 паркан, №6- водопровід, № 7 - паркан, № 9 - яма зливна.
Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згодом, 27.04.2012 року, ОСОБА_5 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 883 подарувала синові ОСОБА_8 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 1086 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок, саман 50%, саман обкл.цегл.5%, житловою площею 11,9 кв.м., відсоток зносу - 25, зазначений у плані літерою «А», житлова прибудова, глинова обкл.цегл, житловою площею 48,0 кв.м., зазначена у плані літерою «А2» та належні до них господарчі та побутові будівлі і споруди: Е - гараж, Ж - вбиральня, пг - погріб з шийкою, II - замощення, № 10 - водопровід, ІІІ - замощення, № 11 - ворота, № 12 - паркан, № 13 - хвіртка, № 14 - хвіртка, № 15 - паркан, 16 - стінка підпірна, № 17 - паркан, № 18 - сходи, № 19 - паркан, № 20 - хвіртка, № 21 паркан, №6- водопровід, № 7 - паркан, № 9 - яма зливна.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тобто, відповідач ОСОБА_5 подарувала синові ОСОБА_8 нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та набуте під час шлюбу - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108,5 кв.м. 
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Однак відповідач ОСОБА_5 не повідомила позивача ОСОБА_1 про таке відчуження та не отримала письмову нотаріально посвідчену згоду останнього на відчуження цього майна. 
Разом із тим, суд встановив, що безпосередньо в оспорюваному нотаріально посвідченому договорі дарування майна, яке є спільною сумісною власністю, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 883, не зазначено, що він укладається дарувальником зі згоди іншого з подружжя.
Про договір дарування позивач дізнався лише після відкриття спадкової справи приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Оленою Вікторівною заведеної після смерті сина ОСОБА_8 , який загинув під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України. 
Зі змісту спадкової справи, позивач дізнався, що до складу спадкового майна входить житловий за адресою: АДРЕСА_1 , однак позивач до того часу вважав, що право власності на вказаний будинок належить саме ОСОБА_5 , а не ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
За змістом ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
З метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.
Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину.
З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Як зазначено вище, на момент нотаріального посвідчення договору дарування спірного житлового будинку 27.04.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.
Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Як зазначалось вище, згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Під час судового розгляду, судом встановлено, що позивач не надавав письмової згоди своїй дружині - відповідачу по справі ОСОБА_5 на відчуження майна шляхом дарування ОСОБА_8 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що спірний договір дарування укладено у порушення вимог ст.. 65 СК України, а отже є таким, що не оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства України. 
Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, з метою відновлення порушеного права власності позивача, який не надавав свою згоду на укладення оспорюваного договору дарування, посвідченого 27.04.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою Мариною Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за № 833, за яким, ОСОБА_5 передала безоплатно ОСОБА_8 житловий будинок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним даного договору дарування у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України , суд 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова Марина Володимирівна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку - задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою Мариною Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за №883 від 27.04.2012 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (згідно посвідки ВГІРФО від 05.06.2006): АДРЕСА_3 .
Відповідачі:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване) АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (зареєстроване) АДРЕСА_2 , в особі законного представника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання (зареєстроване) АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання (зареєстроване) АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову:
Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалено Олена Вікторівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова Марина Володимирівна, місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Суддя: Наталія Звєздова