ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. 	Справа № 440/8270/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 11.08.25 у справі № 440/8270/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив :
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 163950033982 від 20.05.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 червня 1997 року по 01 вересня 2005 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.07.1984, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.05.2025.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 440/8270/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення № 163950033982 від 20.05.2025 Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2025 про призначення пенсії за віком.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,2 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції, помилково не враховано те, що після набрання законної сили Законом № 1058–IV до страхового стажу позивача зарахуванню підлягають періоди роботи згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно даних персоніфікованого обліку про сплачені внески.
Разом з цим, суд не врахував, що наявність страхового стажу підтверджується відповідними документами, оформленими у встановленому законом порядку, оскільки органи Пенсійного фонду України, як юридичні особи публічного права, не мають передбачених вимогами чинного законодавства підстав для зарахування до страхового стажу особи періодів роботи, які не відповідають вимогам закону тощо.
Вказав, що приймаючи оскаржуване рішення №163950033982 від 20.05.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло виключно у спосіб та в межах своїх повноважень.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернулася до ГУ ПФУ у Полтавській області з заявою про призначення пенсії від 13.05.2025.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.05.2025 № 163950033982 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Згідно з оскаржуваним рішенням пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 60 років.
Вік заявниці 59 років 11 місяців 17 днів.
Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 32 роки.
Результати розгляду документів, доданих до заяви такі.
Страховий стаж особи з урахуванням періоду підприємницької діяльності (пункту 3-1 XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), становить 31 рік 01 місяць 09 днів.
3а доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- весь період роботи з 01.06.1997 по 01.09.2005 у відокремленому підрозділі "Управління по оздоровленню населення" державного підприємства "Шахтарськантрацит" (01.05.2003 ДП «ШАХТАРСЬКВУГЛЕСЕРВІС» ДХК "Шахтарськантрацит" реорганізовано у відокремлений підрозділ "Управління по оздоровленню населення" державного підприємства "Шахтарськантрацит") згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 26.07.1984, оскільки до 01.01.2004 автоматично прирівнюється до страхового стажу, підтверджуючись записами у трудовій книжці чи іншими документами, а після цієї дати до страхового стажу включається лише періоди, за які сплачено страхові внески (до страхового стажу зараховано лише період роботи у ДП «ШАХТАРСЬКВУГЛЕСЕРВІС» з 01.06.1997 по 31.12.2003, з 29.02.2004 по 29.02.2004, з 31.03.2004 по 31.03.2004, з 30.04.2004 по 30.04.2004, з 31.05.2004 по 01.06.2004, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.06.2005 по 31.08.2005).
Відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.05.2025 № 163950033982, звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час розгляду заяви позивача від 13.05.2025 про призначення пенсії належним чином не дослідив всю сукупність, наданих позивачем документів, а тому вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 13.05.2025 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, зокрема, такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /частина друга статті 24 Закону №1058-IV/.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 2 Порядку №637 визначено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV.
Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність цього рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято таке рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом установлено, що в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив про незарахування періоду роботи позивача з 01.06.1997 по 01.09.2005 у відокремленому підрозділі "Управління по оздоровленню населення" державного підприємства "Шахтарськантрацит" (01.05.2003 ДП «ШАХТАРСЬКВУГЛЕСЕРВІС» ДХК "Шахтарськантрацит" реорганізовано у відокремлений підрозділ "Управління по оздоровленню населення" державного підприємства "Шахтарськантрацит") згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 26.07.1984, оскільки до 01.01.2004 автоматично прирівнюється до страхового стажу, підтверджуючись записами у трудовій книжці чи іншими документами, а після цієї дати до страхового стажу включається лише періоди, за які сплачено страхові внески (до страхового стажу зараховано лише період роботи у ДП «ШАХТАРСЬКВУГЛЕСЕРВІС» з 01.06.1997 по 31.12.2003, з 29.02.2004 по 29.02.2004, з 31.03.2004 по 31.03.2004, з 30.04.2004 по 30.04.2004, з 31.05.2004 по 01.06.2004, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.06.2005 по 31.08.2005).
Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що з 06.09.1996 набрала чинності Інструкція про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України № 11-1 від 06.09.96 (далі - Інструкція №11-1).
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №11-1 платниками обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду є, зокрема, фізичні особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).
Пунктом 4.6 Інструкції №11-1 передбачено, що для платників збору, визначених пунктом 2.6 цієї Інструкції, - 1 відсоток сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 6.2 Інструкції №11-1 збори працюючих громадян підприємства перераховують на рахунок органу Пенсійного фонду у строки, передбачені п.5.5. цієї Інструкції.
У п.5.5. цієї Інструкції вказано, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці. У разі недостатності коштів видача їх на виплату заробітної плати і перерахування зборів до Пенсійного фонду України проводиться у пропорційних сумах.
Пунктом 19 Інструкції №11-1 визначено відповідальність платників внесків.
Відповідно до пункту 17.1, 17.4-17.7 контроль за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків, інших платежів, а також витрачанням коштів Пенсійного фонду здійснюється органами Пенсійного фонду. Контроль на підприємствах проводиться шляхом перевірки бухгалтерських документів про нарахований заробіток та інші виплати, нарахування страхових зборів, платіжних доручень про перерахування сум зборів на рахунок Пенсійного фонду, розрахункових документів. На виявлені під час перевірки суми коштів, на які платником не нараховувались збори, за актом перевірки збори донараховуються із сумою пені, а до винних посадових осіб застосовуються санкції, що діють на момент перевірки. За результатами перевірки складається акт у двох примірниках.
Отже, у період з 06.09.1996 сплата внесків до Пенсійного фонду була обов`язковою, в тому числі, для фізичних осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту).
За порушення порядку сплати внесків до Пенсійного фонду Інструкцією №11-1 передбачено відповідальність. 
При цьому обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату позивачем внесків до Пенсійного фонду України покладається на відповідача.
Надалі, Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 була затверджена Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція 21-1), відповідно до п. 8.1 якої суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені пунктами 5.1, 5.2, 5.3 цієї Інструкції, у тому числі обчислені органами Пенсійного фонду, уважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. 
Згідно з п. 12.3 Інструкції 21-1 органи Пенсійного фонду України зобов`язані здійснювати в межах своєї компетенції контроль за дотриманням страхувальниками та застрахованими особами вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до п. 12.5, 12.7 Інструкції 21-1 контроль на підприємствах, в установах та організаціях проводиться шляхом перевірки бухгалтерських документів про нарахований заробіток та інші виплати, нарахування страхових внесків, платіжних доручень про перерахування сум страхових внесків на рахунок Пенсійного фонду, документів, що пов`язані із сплатою збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за ставками, визначеними підпунктами 7.1.2, 7.2.2, 7.3.1, 7.4.1, 7.5.1 розділу 7 цієї Інструкції (далі - додаткові ставки), інших розрахункових документів. На виявлені під час перевірки суми коштів, на які платником не нараховувалися страхові внески, за актом перевірки страхові внески донараховуються виходячи з розміру, що діяв на день нарахування виплат (доходу), та застосовуються фінансові санкції, чинні на момент завершення перевірки, а винні посадові особи несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Відповідач був зобов`язаний перевірити облікові дані та звітність про сплату страхових внесків підприємством, де працювала позивач, до Пенсійного фонду України за вказаний період.
Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, факт не сплати підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів її роботи на такому підприємстві.
Відтак, фактично внаслідок невиконання відокремленим підрозділом "Управління по оздоровленню населення" державного підприємства "Шахтарськантрацит" обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлена соціальної захищеності та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.
Суд зазначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що пенсійний орган, аналізуючи надані особою документи, перш за все має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми, адже органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і необґрунтованих перешкод для реалізації особами їх прав.
Водночас мотиви пенсійного органу, які покладено в основу оскаржуваного рішення не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про неправомірність рішення № 163950033982 від 20.05.2025 відносно позивача винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а тому таке рішення є протиправним.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує, що у силу статті 58 Закону №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач під час розгляду заяви позивача від 13.05.2025 про призначення пенсії належним чином не дослідив всю сукупність наданих позивачем документів, а тому зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 13.05.2025 про призначення пенсії.
Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
При цьому суд враховує, що у силу абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Отже, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 440/8270/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц