номер провадження справи 15/206/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 904/6704/25
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали
за позовом Центрального апеляційного господарського суду, 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 65
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс”, 69006, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11 А, каб. № 8
про стягнення коштів 

установив
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 справу № 904/6704/25 за позовом Центрального апеляційного господарського суду до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32 055,37 грн, з яких: 24 700,00 грн – основний борг, 5536,86 грн – пеня, 533,93 грн – 3 % річних та 1284,58 грн – інфляційні втрати, передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області.
Супровідним листом № 904/6704/25/43323/25 від 17.12.2025 матеріали справи № 904/6704/25 направлені до Господарського суду Запорізької області.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 22.12.2025 здійснено автоматизований розподіл справи № 904/6704/25 між суддями та визначено її до розгляду судді Горохову І.С.
Ухвалою суду від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/6704/25 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 15/206/25. Постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Запропоновано відповідачу у строк до 23.01.2026 подати відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі докази не надані позивачем; роз`яснено відповідачу право подачі у строк до 23.01.2026 заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; позивачу запропоновано у строк до 09.02.2026 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно з вимогами ст. 166 ГПК України, а також запропоновано відповідачу у строк до 23.02.2026 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Позов заявлено з тих підстав, що між сторонами у справі був укладений договір про закупівлю товарів. На виконання умов договору відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру на оплату товару, а позивачем перераховані кошти за товар за рахунком-фактурою. Між сторонами підписана видаткова накладна щодо поставки товару. Відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасної передачі товару на загальну суму 24 700,00 грн, у зв`язку із чим позивачем на вказану суму нараховані пеня в розмірі 5536,86 грн, 3 % річних в розмірі 533,93 грн та інфляційні втрати в розмірі 1284,58 грн. Стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в загальній сумі 32 055,37 грн стало предметом позову у даній справі. 
Відповідач заяви по суті справи та докази в їх обґрунтування не надіслав. Клопотання, заяви не надходили. 
Відповідно до Відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” є: Україна, 69096, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Каховська будинок 11А, кабінет № 8.
Ухвала про відкриття провадження у справі доставлена відповідачу в його електронний кабінет 24.125.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
З урахуванням ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами. 
Враховуючи приписи ч. ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
З урахуванням обставин справи та наданих доказів, суд щодо спору зазначає наступне. 
23.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” (відповідач у справі, Постачальник за договором) та Центральним апеляційним господарським судом (позивач у справі, Покупець за договором) укладено договір № 0435-СК-Д, розділом 1 якого передбачено, що Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю бензин А-95 у кількості 575 літрів за ціною 52,00 грн з урахуванням ПДВ за літр на загальну суму 29900,00 грн (надалі – договір).
Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту отримання Товару згідно умов договору.
У п. 3.1 договору визначено, що ціна договору становить 29 900,00 грн (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот гривень). 
У розділі 4 договору сторони обумовили порядок здійснення оплати, зокрема, оплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі реквізити Постачальника… (п. 4.1).
Строк поставки товарів - до 29.12.2023 (скретч-картки) (п. 5.1 договору).
Місце поставки (передачі) товарів: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65. Передача Покупцю товару за цим договором здійснюється Постачальником на АЗС при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці (п. 5.2 договору). 
Умови постачання Товару – самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п. 5.3 договору).
Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1 договору).
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором (п. 7.1 договору).
За умовами п. 10.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього договору, та діє до 31.12.2023 року (п. 10.2). 
На виконання умов договору відповідач передав позивачу скретч-картки на 575 літрів бензину А-95, що підтверджується видатковою накладною № 0001/0001130 від 06.12.2023.
Позивач, відповідно до рахунку-фактури відповідача № 0001/0001414 від 06.12.2023, перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти, з урахуванням ПДВ, в сумі 29 900,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 742 від 18.12.2023. 
Через відсутність палива на АЗС Авіас, позивач з листопада 2023 не використав придбані у відповідача скретч-картки на бензин А-95 на 475 літрів.
Позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. № 07-06/158/25 від 26.02.2025 про повернення коштів, сплачених за придбання скетч-карток на бензин А-95. 
Відповіді на свою вимогу позивач не отримав, товар за придбаними у відповідача скретч-картаками позивач також не отримав.
Станом на 26.11.2025 (день подавання позову) відповідачем не надано позивачу товару за укладеними сторонами договорами в загальній сумі 24 700,00 грн. 
За порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань позивач нарахував на підставі умов р. 7 договору - пеню за період з 06.03.2025 по 24.11.2025 в сумі 5536,86 грн, на підставі ст. 625 ЦК України – 3 % річних за період з 06.03.2025 по 24.11.2025 в сумі 533,93 грн та інфляційні втрати за період з березня по жовтень 2025 в сумі 1284,58 грн, та просить стягнути вказані суми нарахувань з відповідача. 
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором № 0435-СК-Д від 23.11.2025, який за своєю правовою природою є договором поставки. 
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Позивачем на виконання умов укладеного з відповідачем договору здійснено оплату за бензин А-95 на суму 29 900,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 742 від 18.12.2023.
Згідно з умовами п. 1.2 договорів відпуск товару (бензину/дизельного палива) з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997.
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п. 3 Правил).
Згідно з п. 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно з п. 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п. п. 10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.
Тож, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС. 
До договору відповідачем здійснена поставка скретч-карток (на бензин А-95) позивачу за видатковою накладною № 0001/0001130 від 06.12.2023. 
Сторони у договорі погодили, що строк поставки товару – 29.12.2023 (п. 5.1). Місце поставки (передачі) товару: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65; передача Покупцю товару за цим договором здійснюється Постачальником на АЗС при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці (п. 5.2). Умови постачання Товару – самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п. 5.3).
Відповідачем не виконано у повному обсязі зобов`язання з поставки палива, попередньо оплачених позивачем.
На виконання досягнутих сторонами домовленостей позивача отримав за придбаними у відповідача скретч-картаками бензин А-95 у кількості 100 літрів на суму 5200,00 грн.
За придбаними у відповідача скретч-картками позивач не отримав за договором бензин А-95 у кількості 475 літрів на суму 24 700,00 грн.
Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 5011-42/13539-2012/3-30гс13.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.
З матеріалів справи вбачається, що через відсутність палива на АЗС відповідача (“Авіас”), позивач не зміг використати у повному обсязі придбані скретч-картки.
Позивач звертався до відповідача з вимогою від 26.02.2025 щодо повернення коштів, сплачених за невикористані скретч-картки. 
Вимога позивача про відпуск пального реалізована частково шляхом пред`явлення карток на АЗС.
Вимога позивача про поставку товару (відпуск пального за картками) відповідачем не виконана у повному обсязі, через що у відповідача виник обов`язок повернути позивачеві сплачені ним за паливо кошти.
З викладених вище обставин вбачається невиконання відповідачем умов договору щодо належної поставки товару та виникнення у нього зобов`язання із повернення позивачу передоплати за непоставлений товар.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Доказів поставки відповідачем позивачу за договором бензину А-95 у кількості 475 літрів на суму 24 700,00 грн суду не надано. 
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Законом України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 цього кодексу з «Достатність доказів» на нову – «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором є більш вірогідними, тобто доведеними, ніж зворотне.
Оскільки позивачем не отримано товару на загальну суму 24 700,00 грн, відтак у відповідача виник обов`язок з повернення позивачу суми 24 700,00 грн за паливо, вартість яких сплачена, але не поставлена.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 24 700,00 грн. 
Щодо пені, то суд зазначає наступне. 
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача за порушення виконання зобов`язання з поставки товару на суму 24 700,00 грн пеню в розмірі 5536,86 грн, розрахованої, як вказано в тексті позовної заяви: за період з 06.03.2025 по 24.11.2025.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За умовами п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.
Згідно з положеннями п. 7.3.2 договорів у разі порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вартості товару, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення.
Оскільки мало місце неналежне виконання зобов`язань відповідачем щодо поставки товару, то обґрунтованою є вимога позивача про нарахування пені. 
За змістом ст. 253 ЦК України, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконане. 
За умовами частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Отже, початок періоду нарахування пені має визначатись з урахуванням семиденного строку з моменту отримання вимоги про сплату боржником.
Позивач звернувся з вимогою від 26.02.2025 до відповідача щодо повернення коштів. 
З урахуванням вище викладеного, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем має місце з 06.03.2025 (наступний день після спливу строку для повернення коштів). 
Позивач нараховує пеню за період з 06.03.2025 по 24.11.2025.
Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, чинного на час виникнення спірних відносин, і до 28.08.2025, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
З 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України, тому обмеження строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання шістьма місяцями, які були передбачені ст. 232 цього Кодексу, не діють з вказаної дати. 
За таких обставин, нарахування позивачем відповідачу пені за період з 06.03.2025 по 24.11.2025 суд вважає правомірним.
Судом перевірений пені, наведений позивачем у позовній заяві, розрахунок є вірним, пеня в сумі 5536,86 грн нарахована обґрунтовано. 
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Варто також зауважити на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 стосовно того, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Перевіривши наведений позивачем в позовній заяві розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних від вартості неоплаченого товару (24 700,00 грн), суд встановив, що позивачем розрахунок здійснено правильно, за вказаний у розрахунку період з 06.03.2025 по 24.11.2025 сума 3 % річних становить 533,93 грн, а за період з березня по жовтень 2025 сума інфляційних втрат становить 1284,58 грн.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 533,93 грн та інфляційних втрат в сумі 1284,58 грн задовольняються судом. 
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю. 
Згідно із ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 11-А, каб. 8; ідентифікаційний код юридичної особи 40308189) на користь Центрального апеляційного господарського суду (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65; ідентифікаційний код юридичної особи 42261621) заборгованість в сумі 24 700,00 грн (двадцять чотири тисячі сімсот гривень 00 коп.), пеню в сумі 5536,86 грн (п`ять тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 86 коп.), 3 % річних в сумі 533,93 грн (п`ятсот тридцять три гривні 93 коп.), інфляційні втрати в сумі 1284,58 грн (одна тисяча двісті вісімдесят чотири гривні 58 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інкам Фінанс” (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 11-А, каб. 8; ідентифікаційний код юридичної особи 40308189) на користь Центрального апеляційного господарського суду (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65; ідентифікаційний код юридичної особи 42261621) судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.). Видати наказ. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09 березня 2026 року.

Суддя І. С. Горохов