ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

02.03.2026	м. Суми	Справа № 920/55/26	
Господарський суд Сумської області у складі:
судді Резніченко О.Ю.,
розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом: Малого приватного підприємства “Рай” 
до відповідача: Сумської міської ради
про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
1) Визнати незаконною бездіяльність Сумської міської ради по не розгляду у місячний термін заяви Малого приватного підприємства “РАЙ” (код ЄДРПОУ 22595040, адреса: 41110, Сумська обл., м. Шостка, вул. Шевченка, 45) від 20.05.2025 р. за вихідним № 10 про розгляд питання щодо звільнення від плати за землю земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004 у зв`язку з пошкодженням майна 17.11.2024 р. у результаті бойових дій та неможливістю його використання за призначенням земельної ділянки кадастровий номер 5910136300:06:002:0004 за адресою: м. Суми, вулиця Героїв Крут, 38.
2) Зобов`язати Сумську міську раду на найближчий сесії розглянути питання щодо звільнення МПП Рай від сплати за землю за земельну ділянку кадастровий номер 5910136300:06:002:0004, розташованої за адресою: м. Суми, вулиця Героїв Крут, 38.
Позов обґрунтований тим, що позивач є власником складу, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004 за адресою: м. Суми, вулиця Героїв Крут, 38, який було пошкоджено 17.11.2024 в наслідок військової агресії рф. Позивач з 17.11.2024 не має можливості використовувати приміщення за призначенням, тому 20.05.2025 звернувся до відповідача з листом про звільнення його від сплати земельного податку та збільшення площі земельної ділянки для обслуговування нерухомості.
Відповідач в порушення ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», протягом місяця не надав позивачу відповідь на лист, тому позивач вважає, що має місце бездіяльність відповідача, яку він просить визнати незаконною та зобов`язати відповідача розглянути на найближчій сесії питання щодо його звільнення від плати за вищезазначену земельну ділянку.
Відповідач позов не визнає та вважає, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому просить закрити провадження у справі.
Рух справи. 
Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.01.2026 у справі №920/55/26 позовну заяву №2 від 09.01.2026 (вх. №134 від 09.01.2026) було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 23.01.2026 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа (а.с. 30). 
27.01.2026 та 18.02.2026 відповідач подав заяви про закриття провадження у справі.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Позивач є власником складу з магазином літ «А-І» загальною площею 896,4 кв. м., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 5910136300:06:002:0004 загальною площею 0,1301 га за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
17.11.2024 р. прямим влученням у нежитлове приміщення складу з магазином МПП «РАЙ» приміщення було пошкоджено, що підтверджується копією акту обстеження встановленого зразка № 4001 від 21.12.2024 р. та витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (а.с. 12-14).
20.05.2025 р. листом № 10 МПП «РАЙ» просило Сумську міську раду на період ремонту та відновлення приміщення звільнити його від сплати земельного податку, а також просило розглянути питання про скасування сформованої земельної ділянки та надання дозволу на формування за рахунок прилеглої території загального користування більшої земельної ділянки, оскільки для нормального функціонування складу з магазином потрібно мати автостоянку на прилеглій території (а.с. 11).
Відповідач станом на січень 2026 відповідь позивачу не надав, що є на думку позивача, незаконною бездіяльністю, оскільки відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. 
Тому позивач звернувся до суду із позовом.
Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Згідно правової позиції, наведеної в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
В постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 372/270/16-ц висновок про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання ст.13 Конвенції вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі “Кудла проти Польщі” (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі “Гарнага проти України” (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Положення статті 13 вимагають, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності “небезпідставної заяви” за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути “ефективним” як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Таким чином, в кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Дорани проти Ірландії” зазначено, що поняття “ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Салах Шейх проти Нідерландів” ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
В рішенні від 29.06.2006 у справі “Пантелеєнко проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
При вирішенні справи “Каіч та інші проти Хорватії” (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
З огляду на наведене, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
На це вказується, зокрема, й в п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № І 5-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. 
Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).
Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
У цій справі позивач звернувся до суду із вимогою визнати незаконною бездіяльність Сумської міської ради по не розгляду у місячний термін заяви Малого приватного підприємства “РАЙ” від 20.05.2025 р. за вих. № 10 про розгляд питання щодо звільнення від плати за землю земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004 у зв`язку з пошкодженням майна 17.11.2024 р. у результаті бойових дій та неможливістю його використання за призначенням земельної ділянки кадастровий номер 5910136300:06:002:0004 за адресою: м. Суми, вулиця Героїв Крут, 38, та зобов`язати у розумний строк повторно розглянути заяву МПП “РАЙ”.
Суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин цієї справи, вимога про визнання незаконною бездіяльності відповідача по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки. Отже, звертаючись до суду з вимогою про визнання незаконними дій відповідача, позивач фактично просив установити певні обставини, які, на його думку, відбулись в минулому, надати їм правову оцінку, а саме, неналежному виконанню відповідачем своїх зобов`язань.
Разом з тим, законом не передбачено такого способу захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною дії суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/16981/17, від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17, від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17).
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту як визнання незаконною бездіяльності Сумської міської ради по не розгляду у місячний термін заяви Малого приватного підприємства “РАЙ” від 20.05.2025 р. за вихідним № 10 про розгляд питання щодо звільнення від плати за землю земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004 у зв`язку з пошкодженням майна 17.11.2024 р. у результаті бойових дій та неможливістю його використання за призначенням земельної ділянки кадастровий номер 5910136300:06:002:0004 за адресою: м. Суми, вулиця Героїв Крут, 38, не відновлює його прав, які позивач вважає порушеними, та за захистом яких він звернувся у цій справі .
Крім того, суд звертає увагу, що не може підміняти державний орган (орган місцевого самоврядування), рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Єдиним можливим випадком, коли суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності Сумської міської ради з не розгляду у місячний термін заяви МПП “РАЙ” від 20.05.2025 за вих. № 10 та зобов`язання розглянути питання щодо звільнення від плати за землю земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004 є неналежними способами захисту прав позивача, оскільки не здійснюють захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим в задоволенні позову суд відмовляє.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом відмовлено у позові повністю, то витрати із сплати судового збору в розмірі 5324 грн 80 коп. покладаються на позивача. 
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
В И Р І Ш И В :
1. У позові Малого приватного підприємства “Рай” до відповідача: Сумської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
2. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5324 грн 80 коп. покласти на позивача.
3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02.03.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко